Справа № 520/9153/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 р.м.ОдесаСправа № 520/9153/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Куриленко О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року, ухвалену у відкритому судовому засіданні о 16:57 год. в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання незаконною бездіяльності та стягнення недоотриманої пенсії за минулий час, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати незаконною бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду у м. Одесі щодо безпідставної відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до заяви про перерахунок пенсії від 12.07.2017 року і зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до його заяви про перерахунок пенсії від 12.06.2017 року; стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду у м. Одесі на його користь недоотриману пенсію за минулий час за період з червня 2015 року по липень 2017 року в розмірі 57901, 89 гривень, а також стягнути заборгованість, що буде накопичуватись з дня подання адміністративного позову. Стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що управління Пенсійного фонду України при відмові йому в перерахунку пенсії допустило порушення норм Конституції України, законів України та постанов Кабінету Міністрів України. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що всі дії вчинені Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі у відповідності до вимог чинного законодавства. Також апелянт зазначив, що позивачем було порушено строк звернення до суду, оскільки розпорядженням №854863 від 22.02.2016р Управлінням позивачу було нараховано пенсію в розмірі 5955,21грн. Тобто позивач вже у першому кварталі 2016р знав про і нарахованої пенсії, але звернувся до адміністративного суду лише у третьому кв 2017р., період складає більше року.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Одеси та отримує пенсію за вислугу років, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_1.

Згідно розпорядження № 854863 від 22.02.2016 року позивачу нарахована пенсія у розмірі 5 955, 21 гривень.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що аналіз розпорядження № 854863 від 22.02.2016 доводить, що в автоматизованому режимі такий підрахунок пенсії є невірним, оскільки програма не враховує вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а посадові особи відповідача відмовляються від проведення розрахунків іншими способами, ніж через спеціальну програму. Тому дане розпорядження № 854863 від 22.02.2016 він вважає протиправним і його пенсія підлягає перерахуванню із дотриманням вимог чинного законодавства.

15.09.2015 р., 24.05.2016 р., 12.07.2017 року позивач звертався до Центрального УПФ із заявами про перерахунок пенсії та виплату недоотриманої пенсії за минулий час, де докладно наводив порядок розрахунку його пенсії та недоотриманої суми виплат. Але згідно відповіді (вих. № 280/К-01) від 24.07.2017 підстав щодо підвищення розміру пенсії та виплати недоотриманої пенсії Відповідачем не вбачається.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем невірно розрахований коефіцієнт страхового стажу, який відповідно до розпорядження № 854863 від 22.02.2016 складає 0,47025, оскільки відповідач в порушення наведених норм Закону безпідставно розраховує його не із загального періоду, протягом якого позивач підлягав загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (45 років 8 місяців 22 дні), а із його льотного стажу 34 роки 5 місяців та 12 днів; а також, що стягненню з відповідача підлягає недоотримана пенсія за минулий час за період з червня 2015 року по липень 2017 року в розмірі 57901,98 гривень.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Що стосується коефіцієнту страхового стажу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи страховий стаж ОСОБА_1 становить 45 років 8 місяців 22 дні, в тому числі 34 роки 05 місяців 12 днів стаж по вислузі роців.

Згідно ст. 92 Конституції України, виключно Законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до п. 16 «;Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення"застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 54 Закону України про «Пенсійне забезпечення», встановлено, що працівники льотного складу після досягнення 50 років і за наявності вислуги років станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років для чоловіків мають право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до положень Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, затвердженого постановою КМУ № 418 від 21.07.1992 р., органами Пенсійного фонду України розраховано стаж льотної роботи позивача, який складає 34 роки 5 місяців та 12 днів.

Згідно прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон).

Отже, для розрахунку пенсії позивача необхідно виходити із вимог ст. 27 Закону, згідно якої розмір пенсії визначається за формулою: II = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до ст. 24 Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Для визначення коефіцієнту стажу (Кс) відповідно до ст. 25 Закону, застосовують формулу: Кс = СмхВс / 100% х 12, де : Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%

За даними системи персоніфікованого обліку, страховий стаж ОСОБА_1 складає 45 років 8 місяців 22 дні, що у перерахунку відповідно до правил, визначених ст. 24 Закону, складає 549 місяців (45 * 12+8+1).

Коефіцієнт стажу обчислюється:

Кс = 549 х 1,35 % / 100 % х 12 = 0,617625

Як вбачається з розпорядження 854863 від 22.02.2016 року (а.с. 48) загальний стаж (повний) ОСОБА_1 становить 45 років 8 місяців 22 дні, проте коефіцієнт стажу зазначено-0,34833.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що управлінням Пенсійного фонду невірно розраховано коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до ст. 25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з чим невірно було розраховану суму пенсії позивача.

Таким чином, відмовляючи позивачу у проведенні перерахунку пенсії, відповідач діяв всупереч нормам чинного законодавства у зв`язку з чим позовні вимоги, щодо визнання дій протиправними підлягають задоволенню.

Що стосується посилань апелянте на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно з частиною другою статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту частини першої статті 99 КАС України вбачається, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого не тільки цим Кодексом, а також іншими, тобто спеціальними законами.

Системний аналіз норм чинного законодавства показує, що до правовідносин у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування підлягає застосуванню частина перша, а не друга статті 99 КАС України.

Заробітна плата і пенсія мають однакову правову природу, тобто є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції). Цей довід випливає з наступних положень законодавства.

Згідно з абзацом чотирнадцятим статті 1 Закону України № 2235-III «Про громадянство України» (в редакції Закону № 2663-IV) заробітна плата і пенсія включені до переліку законних джерел існування.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) заробітна плата і пенсія також включені до переліку доходів.

З Конвенції і судової практики Європейського Суду з прав людини випливає, що заробітна плата і пенсія відносяться до власності.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, практикою Європейського суду з прав людини, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 99 КАС України в системному зв'язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на перерахунок пенсії у належному розмірі порушено з 12 червня 2015 року і підлягає поновленню саме з цього часу.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до норм КАС України суд адміністративної юрисдикції уповноважений визнавати дію або бездіяльність суб'єкта владних повноважень протиправною, а також скасовувати рішення органів державної влади, якщо вони не відповідають нормам Закону.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України. Відповідно до пункту 2 частини першої цієї норми, у разі задоволення адміністративного позову, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частини стягнення з відповідача пенсій за минулий час у твердій сумі 57901,98 гривень, які розраховані позивачем, оскільки суд не може перебирати на себе функції органу, на який законодавством покладено обов`язок, щодо нарахування та виплати пенсії .

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, щодо відмови ОСОБА_1 у проведення перерахунку пенсії.

Зобов`язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок з 12 червня 2015 року з урахуванням виплаченої пенсії та виплачувати в подальшому перераховану пенсію ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнту страхового стажу 0,617625, який розраховано відповідно до ст. 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1280 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі.

В задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає оскарженню до Верховного Суду у порядку ст. ст. 328, 329 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик