Справа № 818/1396/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.В. Соп'яненко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1396/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду (м. Суми) (головуючий суддя - Соп'яненко О.В.; судді - Опімах Л.М., Соколов В.М.) від 08.11.2017 року по справі № 818/1396/17

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 соціальної політики України

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1П.) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 соціальної політики України (далі по тексту відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 соціальної політики України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.07.2017 року;

- стягнути з ОСОБА_2 соціальної політики України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн..

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 року по справі № 818/1396/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціальної політики України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_2 соціальної політики України при розгляді заяви ОСОБА_1 від 26.07.2017 стосовно надання одноразової щорічної допомоги як учаснику бойових дій.

В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 грн. відмовлено в зв'язку з необґрунтованістю.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 року по справі № 818/1396/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідачем, який є центральним органом виконавчої влади, субєктом владних повноважень, допущено протиправну бездіяльність відносно позивача, що встановлено судовим рішенням. При цьому, ОСОБА_2 соціальної політики у розумінні ст.ст.1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України є субєктом заподіяння шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень. Враховуючи викладене, беручи до уваги сталу практику Європейського Суду з прав людини, вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок компенсації моральної шкоди такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У надісланому клопотанні просив розгляд справи провести без його участі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи неприбуття жодного з учасників справи в судове засідання, хоча вони були належним повідомлені про дату, час і місце судового засідання, можливість вирішити справу на підставі наявних доказів, колегія суддів, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ОСОБА_2 соціальної політики України з питання отримання щорічної одноразової грошової допомоги до 9 травня у відповідності до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2017 рік (а.с.7).

ОСОБА_2 соціальної політики України №746/0/167-17/401 від 31.08.2017 року позивачу надано відповідь за підписом начальника відділу соціальної адаптації учасників АТО та військовослужбовців звільнених у запас або відставку Управління у справах ветеранів та учасників антитерористичної операції Мінсоцполітики, яким повідомлено позивача, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" розміри грошової допомоги на 2017 рік визначено виходячи із обсягу бюджетних призначень на цю мету, що є гарантією своєчасної та в повному обсязі виплати цієї допомоги ветеранам війни, зокрема учасникам бойових дій - у розмірі 1200 гривень (а.с. 8).

Вважаючи, що відповідачем по справі неналежним чином розглянуто його звернення, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення моральної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_2 соціальної політики України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідь на звернення ОСОБА_1 відповідачем надана з порушенням строку, встановленого Законом України "Про звернення громадян", та, крім того, у відповіді не роз'яснено право її оскарження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому рішення суду підлягає перегляду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що протиправною бездіяльністю ОСОБА_2 соціальної політики України як субєкта владних повноважень порушено його права, та посилається на усталену практику Європейського Суду з прав людини, який приймає рішення про стягнення на користь особи моральної шкоди у разі визнання факту порушення державою прав цієї особи.

Разом з тим, колегія суддів вказує, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сімї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоровя або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн..

Сама по собі наявність практики Європейського Суду з прав людини щодо стягнення з держави на користь особи, що звертається до суду, моральної шкоди, у розумінні ст.23 ЦК України не є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Крім того, відповідно до ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Крапівницький проти України від 17.09.2002 року, відповідно до прецедентної практики Суд нагадує, що заявник, який отримує на внутрішньому рівні відшкодування шкоди за заявлене порушення Конвенції, більше не може вважатися "жертвою" порушення прав, передбачених Конвенцією, з боку однієї із договірних сторін ("Екле проти Німеччини" від 15.07.1982 року, серія А "51, стор. 30, § 66).

У цьому випадку Суд зауважує, що рішення Житомирського районного суду від 19.11.1998 року було повністю виконано і сума, визначена вищезгаданим судовим рішенням, була виплачена заявнику 8 червня 2001 року. Крім того, стосовно скарження заявника на надмірну тривалість виконання вищезгаданого рішення, Суд вважає, що приймаючи до уваги факти справи та загальну тривалість процедури загалом, два роки та сім місяців, ця тривалість не розглядатиметься яка така, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 § 1 Конвенції.

У звязку з вищенаведеним Суд вважає, що у розумінні статті 34 Конвенції заявник не може вважатися "жертвою" порушення прав щодо виконання рішення суду, оскільки воно було виконане під час подачі заяви до Суду. У цьому сенсі Суд вважає, що скарга є необґрунтованою в сенсі статті 35 § 3 Конвенції та має бути відхилена відповідно до статті 35 § 4.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується позивачем по справі, позивачеві надано відповідь на його запит, та виплачено разову грошову допомогу до 5 травня. Незгода позивача з тим, яким чином відповідачем розглянуто його звернення, та з розміром виплаченої допомоги не спростовує факту надання такої відповіді та факту виплати позивачеві разової грошової допомоги до 5 травня.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що позивачем належним чином не доведено факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 соціальної політики України моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ст.249, 311, 315, 316, 321, 325, 326, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 по справі № 818/1396/17 залишити без змін в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5