Справа № 554/8244/17
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Струков О.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 554/8244/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Бартош Н.С. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 14.11.2017, суддя Струков О.М., м. Полтава, по справі № 554/8244/17

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава з позовом до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив:

- визнати протиправним рішення № 441 від 28 серпня 2017 року ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (Подільського району) про відмову йому в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки згідно довідки Апеляційного суду Полтавської області №06-29/322/9/2017 від 15 серпня 2017 року;

- зобовязати ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, призначеного йому після виходу у відставку, з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання, а саме: з 22 грудня 2016 року.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 14.11.2017р. по справі № 554/8244/17 позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення № 441 від 28 серпня 2017 року ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (Подільського району) про відмову в перерахунку ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки згідно довідки Апеляційного суду Полтавської області №06-29/322/9/2017 від 15 серпня 2017 року.

Зобов'язано ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, призначеного ОСОБА_3, після виходу у відставку, з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з 15 серпня 2017 року.

Відповідач, ОСОБА_2 об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що законодавством, чинним як на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, так і на час звернення до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із відповідною заявою про здійснення перерахунку, матеріальна допомога на оздоровлення не відноситься до переліку складових, що входять в обчислення суддівської винагороди та відповідно при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.

Фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального пристрою згідно ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 24 березня 1998 року по 07 грудня 2004 року працював суддею Ленінського районного суду м. Полтави, а з 08 грудня 2004 року по 21 грудня 2016 року суддею Апеляційного суду Полтавської області.

Відповідно до рішення Вищої ради юстиції №3438/0/15-16 від 19 грудня 2016 року та згідно наказу в.о. голови Апеляційного суду Полтавської області від 21 грудня 2016 року №07-09/92 позивач був звільнений з посади судді у звязку із поданням заяви про відставку (а.с. 6).

З 22 грудня 2016 року позивачу ОСОБА_2 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області нараховано щомісячне довічне грошове утримання судді на підставі довідки, виданої Апеляційним судом Полтавської області (а.с.7).

15 серпня 2017 року за вих. № 06/29/322/9/2017 Апеляційним судом Полтавської області позивачу видана нова довідка для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з якою він звернувся до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (Подільського району) для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді (а.с.9).

Рішенням ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (Подільського району) №441 від 28 серпня 2017 року ОСОБА_3 відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, у звязку з відсутністю правових підстав (а.с.10).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна допомога на оздоровлення має враховуватись при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, а тому відповідачем неправомірно відмовлено в перерахунку на підставі довідки Апеляційного суду Полтавської області від 15.08.2017 року № 06/29/322/9/2017.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" врегульовані правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів (далі Закон).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом статті 126 Конституції України положення ч. 3 ст. 11 Закону України "Про статус суддів" у взаємозв'язку з ч.8 ст. 14 Закону України "Про судоустрій України" (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України "Про статус суддів". Згідно з ч.1 ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до ч. 3 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ (в редакції чинній на час звернення позивача за перерахунком) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, згідно ч. 3 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється саме відповідно до суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VІ) (в редакції, чинній на час виходу судді у відставку) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат (ч. 2 ст. 133 Закону № 2453-VІ).

Згідно ст. 134 Закону № 2453-VІ суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачено і ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 р. № 1402-VІІІ (далі - Закон № 1402-VІІІ), на норми якого посилається відповідач, тобто виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ, з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, позивач на час виходу у відставку набув право на щомісячне довічне грошового утримання, обчислення якого має здійснюватись у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, тобто з урахуванням суддівської винагороди та допомога на оздоровлення.

Відповідно до п.п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Також колегія суддів зазначає, що матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, її виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а тому відповідно входить до структури заробітної плати судді, з якої нараховувався та був сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому незалежно від того, що така виплата не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як складова частина заробітної плати.

З наявної в матеріалах справи довідки Апеляційного суду Полтавської області від 15.08.2017 року № 06/29/322/9/2017 колегією суддів встановлено, що виплата матеріальної допомоги включена в оподатковуваний дохід судді, входить до фонду оплати його праці, тобто є складовою утримання судді.

Крім того, статтею 66 Закону України Про пенсійне забезпечення врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Частиною 1 статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 20.02.2012 року № 21-430а11 та від 06.11.2013 року № 21-350а13, які в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх судів України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що обчислення щомісячного довічного грошового утримання має здійснюватись з урахуванням суддівської винагороди та матеріальної допомоги на оздоровлення, яка виплачувалася позивачу і з якої сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому у відповідача відсутні правові підстави для відмови позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги, внаслідок чого судом першої інстанції обґрунтовано зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням зазначеної в довідці від 15.08.2017 р. № 06/29/322/9/2017 матеріальної допомоги.

У Рекомендації ОСОБА_4 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці (пункт 54).

Таким чином, посилання апелянта на те, що при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання слід керуватись положеннями ст. 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ та ч. 3 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, згідно з якими матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, а тому підстави для врахування її при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання відсутні, є помилковими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що отримувані позивачем суми матеріальної допомоги, яка нараховується відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", мають враховуватись при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Проте колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції що судові витрати віднесено за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оспорюваного рішення) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 при зверненні до суду з позовом не сплачував судовий збір, оскільки відповідно до п. 13 ч. 1 ст.5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору. Таким чином, в матеріалах справи відсутні документально підтверджені докази сплати судового збору.

Враховуючи, що позивачем не було сплачено судовий збір під час звернення до суду з позовом та відповідно до приписів ст. 94 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оспорюваного рішення) віднесення за рахунок держави судових витрат не передбачено, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 14.11.2017 по справі № 554/8244/17 скасувати в частині віднесення судових витрат за рахунок держави.

В іншій частині постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 14.11.2017р. по справі № 554/8244/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 15.01.2018.