Справа № 806/761/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"16" січня 2018 р. Справа № 806/761/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "30" жовтня 2017 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Андрушівський елеватор" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень , -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Андрушівський елеватор" (далі - ТОВ" Андрушівський елеватор") звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №, №000049401 від 13.01.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами планової виїзної перевірки ТОВ "Андрушівський елеватор" складено акт перевірки №86/06-30-14-01/33168036 від 30.12.2016. У акті перевірки зазначено про порушення ними п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.135, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України. За наслідками встановлених порушень, відповідачем винесено: податкове повідомлення-рішення від 13.01.2017 р. №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 941111 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2017 р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1170218 грн. в т.ч. основний платіж - 936147 грн. та штрафна санкція - 234044 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2017 р. №000049401 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1100765 грн., в т.ч. основний платіж 880612 грн., штрафна санкція - 220153 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2017 р. №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 403106 грн. Вважає висновки, викладені у акті перевірки, що стали підставою для формування оскаржуваних рішень необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими жодними доказами, а самі рішення незаконними, протиправними, оскільки прийняті без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому підлягають скасуванню.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.10.2017 адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області №000051140 від 13.01.2017 р.

Визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 13.01.2017 р.

Визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 13.01.2017 р.

Визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 13.01.2017 р.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Андрушівський елеватор" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 54228,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначив про відсутність факту реального здійснення господарської діяльності контрагента позивача ТОВ «Черемошне Агро» за відсутності у нього виробничого обладнання, транспорту, складського приміщення, обладнання для сировини. Крім того, останній формував податковий кредит за рахунок відображення операцій у контрагентів-постачальників, які мають ознаки "ризикових" та реалізовував товари відмінні від їх отримання. Також відповідач вказав, що один з засновників ТОВ «Черемошне Агро» є керівником та бухгалтером ТОВ «Житомирщина Агро» та ТОВ «Житомирщина Арго», які в свою чергу за даними досудового розслідування шляхом безпідставного відображення у бухгалтерському та податковому обліку фінансово-господарських операцій з іншими контрагентами, ухилились від сплати податків на суму понад 3 млн. грн. Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та ухвалив незаконне рішення.

Позивач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. В запереченнях вказав, що ними проводились реальні господарські операції з ТОВ «Черемошне Агро» з придбання товару та продаж його іншим контрагентам, всі господарські операції підтверджено первинними документами та податковими накладними, які відповідають вимогам закону. Порушень їх складання податковим органом в акті перевірки не зазначено. Кримінальне провадження №0000084 від 07.12.2015 відносно службових осіб ТОВ «Житомирщина Агро» постановою слідчого ОВССУФР ГУ ДФС у Житомирській області від 27.06.2017 закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення., на підставі ч.1п.2 ст. 284 КК України. Також зазначив, що Товариство не здійснювало та не здійснює торгівлю продуктами тваринного походження.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштової кореспонденції.

За таких обставин є підстави для розгляду справи за відсутності представника позивача.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що з 05.12.2016 по 23.12.2016 посадовими особами ГУ ДФС у Житомирській області було здійснено планову виїзну перевірку ТОВ «Андрушівський елеватор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 по 30.09.2016 та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2016 за результатами якої складено акт перевірки від 30.12.2016 №86/06-30-14-01/33168036.

Актом перевірки зокрема встановлено порушення:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.135 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в сумі 936174 грн., в т.ч. за 3 квартали 2016 року в сумі 936174 грн., завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 3 квартали 2016 року в сумі 941111 грн.;

- п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 880612 грн. та встановлено завищення значення р.21 "Сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду" на суму 403106 грн. за вересень 2016 р.

Так, податковий орган вважав, що підприємством занижено об'єкт оподаткування шляхом безпідставного зменшення фінансового результату на витрати з вартості товарів, придбаних у ТОВ «Черемошне Агро» , що не підтверджені первинними бухгалтерськими документами на загальну суму 6142080 грн.

Окрім цього, податковим органом зазначено, що в ході перевірки було проведено аналіз ланцюгів постачання ТОВ «Черемошне Агро» під час якого встановлено відсутність інформації щодо наявності складських приміщень, трудових та виробничих ресурсів, що на думку відповідача ставить під сумнів факт реального здійснення операцій з придбання та відповідно зберігання придбаних товарів в обсягах, що декларує ТОВ «Черемошне Агро», а відтак правомірності формування позивачем понесених витрат та податкового кредиту.

За результатами перевірки, контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 13.01.2017 р. №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 941111 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 13.01.2017 р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1170218 грн, в т.ч. основний платіж - 936147 грн та штрафна санкція - 234044 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 13.01.2017 р.№000049401 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1100765 грн, в т.ч. основний платіж 880612 грн, штрафна санкція - 220153 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 13.01.2017 р. №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми на додану вартість у сумі 403106 грн.

Вважаючи зазначені рішення протиправними, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції позов Товариства задовольнив повністю.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 ПК України).

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Водночас, в силу приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п. 44.2 ст. 44 ПК України).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначено "Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 19.01.2000 за №27/4248 (далі Положення №318).

Згідно п. 4 Положення №318 об'єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п. 6 Положення №318).

Згідно зі ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з вимогами п. 198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон №996-XIV) визначено, що господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Поряд з цим, згідно абзацу другого п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що ТОВ «Андрушівський елеватор» відповідно до договору купівлі-продажу №37 від 31.03.2016 р. (а.с.77-78) та договору купівлі-продажу №42 від 18.04.2016 р. (а.с.101-102) в квітні та травні 2016 року придбало насіння соняшника у ТОВ «Черемошне Агро». Операції з придбання відображено в бухгалтерському обліку на рахунках 631 та 281 у квітні 2016 року.

Господарські операції, які здійснювало ТОВ «Андрушівський елеватор» з придбання товару підтверджуються товарно-транспортними накладними, актами приймання-передачі, договорами поставки, видатковими накладними, платіжними дорученнями, оборотно-сальдовими відомостями.

Судом встановлено, що надані документи є первинними, оскільки розкривають зміст господарських операцій.

За формою та змістом первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому зауважень щодо форми та змісту таких документів відповідачем не зазначено.

Тому такі документи є обов'язковими для врахування у бухгалтерському та податковому обліку ТОВ «Андрушівський елеватор» .

Встановлено, що всі товарно-матеріальні цінності згідно вищезазначених документів були отримані та використані в господарській діяльності позивача.

Так у квітні 2016 року даний товар був реалізований ДП «Сантрейд» () згідно укладених договорів. Відповідно ТОВ «Андрушівський елеватор» отримало дохід від реалізації товару придбаного у ТОВ «Черемошне Агро» та відобразило собівартість реалізованих товарів. Дана операція відображена в звіті про фінансові результати ТОВ «Андрушівський елеватор» за перше півріччя 2016 року. (а.с.63)

Реалізація товару позивачем також підтверджуються первинними документами.

Відтак, господарські операції з придбання товару у ТОВ «Черемошне Агро» призвели до змін в структурі активів та зобов'язань ТОВ «Андрушівський елеватор», що повністю відповідає вимогам законодавства. Виписані продавцем товару податкові накладні також містять всі, передбачені ст. 201 розділу V ПК України обов'язкові реквізити.

Тому доводи відповідача щодо відсутності у позивача первинних документів, які підтверджували би правомірність формування витрат та податкового кредиту є на думку судової колегії безпідставними.

Щодо встановленої перевіркою нереальності виконання господарських операцій між ТОВ «Андрушівський елеватор» та ТОВ «Черемошне Агро», колегія суддів зазначає таке.

Встановлено, що висновки перевірки стосовно нереальності здійснення операцій ґрунтуються на інформації з кримінального провадження №0000084 від 07.12.2015 та аналізу податкової інформації.

Разом з тим, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання господарських операцій за спірними договорами, узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів, а тому, таке твердження відповідача є необґрунтованими належними засобами доказування, припущеннями.

В акті перевірки відсутня інформація про наявність обвинувального вироку відносно ТОВ «Андрушівський елеватор» та ТОВ «Черемошне Агро» Крім того, в акті перевірки відсутня інформація про наявність судових рішень про визнання нереальними спірних господарських операцій.

При цьому встановлено, що кримінальне провадження №0000084 від 07.12.2015 відносно службових осіб ТОВ «Житомирщина Агро» постановою слідчого ОВССУФР ГУ ДФС у Житомирській області від 27.06.2017 закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення., на підставі ч.1п.2 ст. 284 КК України.

Слід зазначити, що платник податків (покупець товарів) не має обов'язку, повноважень та можливості здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо створення підприємства, ведення його господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені підприємством (продавцем) або його посадовими особами порушення.

Допущені постачальником порушення вимог законодавства при створенні підприємства та веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо нього та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.

Аналогічна позиція, викладена в постанові ВАСУ від 25.01.2016 р. №К/999/72726/12.

Крім того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 , заява №803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 , заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 , заява №6689/03), які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV (із наступними змінами та доповненнями) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на податковий кредит з податку на додану вартість за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник податку на додану вартість не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник податку на додану вартість не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень відповідно до ч.2 ст.71 КАС України не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Викладені ним доводи в апеляційній скарзі спростовані встановленими вище обставинами та висновками.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Ухвалу прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "30" жовтня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "18" січня 2018 р.