Справа № 461/6938/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/12678/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену суддею Юрків О.Р. у м.Львові, у справі № 461/6938/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Львівської митниці ДФС, у якому просив скасувати постанову в справі про порушення митних правил №2384/20900/17 від 25.09.2017, яким накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 8500,00 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2017 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що позивач був повідомлений про судові засідання на 08.11.2017 та 13.12.2017, двічі до суду не з«явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, із заявою про слухання справи за його відсутності до суду не звертався.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що повістка про розгляд справи на 08.11.2017 ним не була отримана та вказане поштове відправлення було повертуто до суду з відміткою поштового відділення із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Представник позивача адвокат ОСОБА_2, перебуваючи 08.11.2017 у приміщенні Галицького районного суду м. Львова, дізнався про розгляд справи та подав заяву про відкладення у звязку із тим, що залучений до процесу в кримінальній справі, розгляд якої призначений на 08.11.2017 о 10:30 в приміщенні Пустомитівського районного суду Львівської області.

За таких обставин, на думку скаржника, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.155 КАС України, дійшов помилкового висновку, що позивач повторно без поважних причин не з»явився в судове засідання на 13.12.2017.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справеливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції відповідно до п.4 ст. 155 КАС України ухвалою від 13 грудня 2017 року залишив позовну заяву без розгляду, встановивши, що позивач був повідомлений про судові засідання на 08.11.2017 та 13.12.2017 та повторно не прибув у судове засідання, про поважні причини неприбуття суд не повідомив, із заявою про слухання справи за його відсутності до суду не звертався.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час постановлення ухвали судом першої інстанції, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у попереднє судове засідання чи у судове засідання без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

При вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави суд з»ясовує:

1) чи належним чином позивача було повідомлено про судовий розгляд перший і другий раз;

2) чи обидва рази були відсутні поважні причини неприбуття позивача або інформація про такі причини;

3) чи відсутня заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Позовну заяву може бути залишено без розгляду, лише якщо наявні всі зазначені обставини.

Як слідує з матеріалів справи, у судове засідання, призначене на 08 листопада 2017 року о 10:00, позивач не прибув, про причини неприбуття не повідомив, клопотання про розгляд справи без участі не заявив. Повістку про виклик до суду надіслано на зазначену позивачем адресу для листування «вул. Очаківська, 7/82, м. Львів, 79037» з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ф.119. Зазначене відправлення повернулося до суду разом з довідкою відділення поштового зв'язку від 30.10.2017, в якій причиною невручення поштового відправлення зазначено "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.18).

У звязку з неявкою у судове засідання позивача 08 листопада 2017 року у судовому засіданні оголошено перерву до 13 грудня 2017 року о 11 год 30 хв., про що позивача повідомлено повісткою про виклик до суду, надісланою на зазначену позивачем адресу для листування «вул. Очаківська, 7/82, м. Львів, 79037» та на адресу «с. Муроване, Старосамбірський район, Львівська область, 81121», яку позивач також зазначив у позовній заяві, з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ф.119.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором «№ 79 6» повістку про виклик до суду на 13 грудня 2017 року, надіслану на адресу «с. Муроване, Старосамбірський район, Львівська область, 81121», позивач отримав особисто 17 листопада 2017 року.

Поштове відправлення (повістку про виклик до суду на 13 грудня 2017 року), надіслане на адресу для листування «вул. Очаківська, 7/82, м. Львів, 79037» повернулося до суду разом з довідкою відділення поштового зв'язку від 21.11.2017, в якій причиною невручення поштового відправлення зазначено "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.48).

У судове засідання 13 грудня 2017 року позивач не з»явився, про причини неприбуття не повідомив, клопотання про розгляд справи без участі не заявив.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил, суд першої інстанції встановив, що позивач повторно не прибув у судове засідання без поважних причин.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, зазначивши наступне.

Заходи щодо виклику сторін у судові засідання перебачені Главою 3 Розділу ІІ КАС України, в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.33, ч.ч.1,2 ст. 35 КАС України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями. Повістка вручається під розписку. Особа, яка вручає повістку, зобов'язана повернути до адміністративного суду розписку адресата про одержання повістки, яка приєднується до справи.

Відповідно до ч. 11 ст. 35 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Так, в силу ч.1 ст.40 КАС України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається їм за останньою адресою і вважається врученою.

Враховуючи наведену правову норму слід зазначити, що позивач про зміну місця проживання (перебування, знаходження) суд не повідомляв, тому на підставі ч.1 ст.40 КАС України судом першої інстанції повістки про виклик в суд було надіслано на адреси, вказані позивачем та наявні у матеріалах справи. Як наслідок, застосовуючи до спірних правовідносин ч.11 ст.35 КАС України та ч.1 ст.40 КАС України, повістки про виклик в судове засідання на 08 листопада 2017 року та 13 грудня 2017 року вважаються врученими позивачу.

Слід зазначити, що судом першої інстанції вжиті перебачені Главою 3 Розділу ІІ КАС України заходи щодо виклику позивача у судові засідання 08 листопада 2017 року та 13 грудня 2017 року, однак не враховано зміст поданого представником позивача клопотання та не перевірено поважності причин неявки в судові засідання позивача та/або його представника.

Так, від представника позивача - адвоката ОСОБА_2 надійшло клопотання, зареєстроване судом 08 листопада 2017 року о 09:50, про відкладення розгляду адміністративної справи №461/3280/17 у звязку з тим, що він залучений до процесу в кримінальній справі №450/3045/17, розгляд якої призначений на 08.11.2017 о 10:30 в приміщенні Пустомитівського районного суду Львівської області.

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду є передчасним та необґрунтованим.

Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1,2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Водночас судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановивши ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.5 КАС України.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 272, 286, 308, 310, 312, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 461/6938/17 скасувати.

Направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5