Справа № 804/7172/17
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2017 р. Справа № 804/7172/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
за участю представника позивача ОСОБА_1
за участю представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 04.10.2017 року №000141/04 36 40 05/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій нечинним повністю ,-
01 листопада 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому позивач просить визнати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 04.10.2017 року №000141/04 36 40 05/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій нечинним повністю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 р. провадження по справі було відкрито та справа призначена до судового розгляду.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Позивач зазначає, що, приймаючи оскаржуване рішення про застосування до нього фінансових санкцій, відповідач не переконався у вчиненні позивачем порушення законодавства та прийняв зазначене рішення, посилаючись лише на матеріали перевірки, без відповідних підстав і доказів, а відтак, рішення від 04.10.2017 року №000141/04 36 40 05/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій прийнято відповідачем без урахування вимог Податкового кодексу України та з порушенням передбачених ст.2 КАС України принципів, а тому є незаконним.
Також, позивач зазначає, що з огляду на ст.ст.14, 54, 58 Податкового кодексу України, контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобовязань у вигляді адміністративно господарських санкцій, зобовязаний прийняти податкове повідомлення рішення, чого не було зроблено останнім.
Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та, з урахуванням пояснень, наданих у судовому засіданні, просив суд задовольнити позов повністю за викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судове засідання з`явився, щодо задоволення адміністративного позову заперечував, обґрунтовуючи свою позицію запереченнями на адміністративний позов від 29.11.2017 року, в яких зазначив наступне.
Під час фактичної перевірки посадовими особами відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Дніпропетровській області було встановлено факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями позивачем в період з 12.05.2017 року по 06.07.2017 року без відповідної ліцензії, що підтверджується контрольними стрічками, створеними у електронній формі на РРО MINI 400 ME, заводський №ПБ НОМЕР_2, власником якого є позивач.
Крім того, відповідач, посилаючись на ч.2 статті 17 Закону України від 19.12.1995 року №481/95 ВР «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, конячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами» (зі змінами і доповненнями), а також Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України від 19.12.1995 року №481/95 ВР «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, конячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами» (зі змінами і доповненнями), затверджений постановою КМУ від 02.06.2003 року №790, також зазначає про те, що оскаржуване рішення є прийнятим у межах компетенції контролюючого органу, визначеною законами України та у визначеній наведеним вище Порядком формі.
Зважаючи на фактичне виконання заявленого клопотання відповідачем та надання останнім зазначених документів (оригіналів для огляду та копій для долучення до матеріалів справи), судом було відмовлено в задоволенні заявленого клопотання від 29.11.2017 року з занесенням такої ухвали в журнал судового засідання від 29.11.2017 року, з урахуванням вимог ст.160 КАС України та виходячи з принципу процесуальної економії в адміністративному судочинстві.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
31.07.2017 року на адресу ГУ ДФС у Дніпропетровській області було направлено лист за № 21/31-2317 від Центрально Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу, в тексті якого прямо зазначалося про виявлення порушень діючого законодавства у магазині «Хаб» (продаж алкогольних напоїв на розлив) з боку ФОП ОСОБА_3, і.н. НОМЕР_1 за адресою: вул. Миколаївське шосе, 8/1, виявлених у ході проведення відповідних моніторингів.
12.09.2017 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, на підставі ст.19 -1, ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, у звязку з отриманням інформації про порушення ФОП ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, було винесено наказ №4972-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 і.н. НОМЕР_1 з 13.09.2017 року».
При цьому зазначений акт був підписаний особисто ФОП ОСОБА_3 без будь яких зауважень та заперечень (а.с.11).
Наведене вище рішення 04.10.2017 року було особисто отримано позивачем, що підтверджується його підписом на примірнику такого рішення (а.с.40).
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обовязків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обовязків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996р. № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI, Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», тощо.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. п. 61.1. ст. 61 ПК України визначається поняття податкового контролю як системи заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлюється, що імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися субєктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.
Відповідно до ч.15 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлюється, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися субєктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
При цьому, ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі субєкта господарювання терміном на один рік і підлягають обовязковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі субєкта господарювання.
Відповідно до ст.16 зазначеного Закону визначаються органи контролю за виробництвом і торгівлею спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами.
Відповідно до ч.4 ст.17 вказаного вище Закону рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом сирцем виноградним, спиртом - сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.
Відповідно до Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р.№790 з відповідними змінами та доповненнями визначається механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а також у п.2 Порядку визначено, що фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Відповідно до п.3 вказаного вище Порядку визначено, що до субєктів господарювання, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених законом.
Відповідно до п.5 наведеного вище Порядку серед підстав для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є і акт перевірки додержання субєктом господарювання встановлених вимог, обовязкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.
Відповідно до п.6 зазначеного Порядку визначено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.
Відповідно до п.8 зазначеного Порядку чітко визначено, що рішення про застосування фінансових санкцій до субєкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку. Питання про застосування фінансових санкцій може розглядатися за участю представника субєкта господарювання на його вимогу або на вимогу органу, що прийняв рішення про застосування фінансових санкцій.
Стаття 7 КАС України зазначає, що принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є: верховенство права; законність; рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; гласність і відкритість адміністративного процесу; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; обов'язковість судових рішень.
Відповідно до ч.4 ст.8 КАС України визначено, що забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Відповідно до ч.7 ст.9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Зокрема, стаття 10 КАС України визначає рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, а відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Як зясовано судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем дійсно було вчинено порушення, передбачене ч.15 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами без наявності у нього відповідної ліцензії в період з 12.05.2017 року по 06.07.2017 року.
Зазначений факт підтверджується як контрольними стрічками, створеними у електронній формі на PRO MINI 400 ME, заводський №ПБ НОМЕР_2, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.31-35), так і пояснювальною запискою фізичної особи підприємця ОСОБА_3, складеною ним особисто та скріпленою його підписом від 22.09. 2017 року, в тексті якої позивач зазначає про помилковість подання заяви на отримання ліцензії за адресою: Миколаївське шосе, 8/46, а не Миколаївське шосе, 8/1, де знаходиться його магазин (а.с.44).
При цьому, твердження представника позивача щодо неправомірності оскаржуваного рішення та невідповідності його форми податковому повідомленню - рішенню з огляду на ст.ст. 54, 58, 95 Податкового кодексу України повністю спростовуються наведеними вище п.п.5, 6, 8 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р.№790 з відповідними змінами та доповненнями.
Як вже вказувалося вище, пунктом 3 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р.№790 з відповідними змінами та доповненнями визначено, що до субєктів господарювання, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених законом.
Крім того, встановлюючи всі обставини у справі, головуючим у справі неодноразово задавалися питання представнику позивача щодо відсутності будь яких зауважень, заперечень або додаткових пояснень з боку позивача, як під час проведення перевірки, оформлення її результатів, так і після отримання оскаржуваного рішення, на які представник позивача зауважив, що поданий адміністративний позов і є зауваженнями позивача щодо проведення перевірки, оформлення її результатів та винесення оскаржуваного рішення.
Суд зазначає, що вказана позиція позивача не витримує жодної критики та не приймається судом у якості належного та своєчасного доказу наявності відповідних порушень з боку відповідача щодо проведення перевірки, оформлення її результатів та винесення оскаржуваного рішення.
Надаючи оцінку твердженню позивача щодо обовязку суду застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини є обовязковим для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч.2 ст.71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Системний аналіз наведених вище норм чинного податкового законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про відсутність обґрунтування з боку позивача належними доказами в розумінні ст. 70 КАС України протиправного характеру оскаржуваного рішення, а відтак, оскаржуване рішення з огляду на ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є прийнятим відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене вище рішення; своєчасно, що свідчить як про відсутність протиправного характеру оскаржуваного рішення, так і про факт відсутності порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача у публічно правових відносинах з боку субєкта владних повноважень, що виключає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_3 в межах правового поля в спосіб захисту права, обраний позивачем.
Відтак, судом при вирішенні справи встановлено та надано вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою зясування всіх обєктивних причин і факторів, що зумовили відсутність настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, а також, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства перевірена відповідність оскаржуваного рішення контролюючого органу вимогам, зокрема принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1, 2 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.
Відповідно до квитанції від 28.10.2017 року за подання адміністративного позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 640,00 (шістсот сорок)грн.00коп., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Враховуючи відмову в задоволенні адміністративного позову фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 04.10.2017 року №000141/04 36 40 05/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій нечинним повністю, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат з Державного бюджету України, а саме, судового збору у розмірі 640,00 (шістсот сорок)грн.00коп.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 04.10.2017 року №000141/04 36 40 05/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій нечинним повністю відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 13 грудня 2017 року.

Суддя ОСОБА_6