Справа № 159/3274/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11205/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Інспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2017 року, ухваленої під головуванням судді Логвинюк І. М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій, скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом доІнспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.08.2017р. його притягнуто до адміністративної відповідальності з тих підстав, що о 10 год. в цей день на 86 км. АДМ-19 Доманове-Ковель-Чернівці-Теребляче під час руху транспортним засобом при перестроюванні не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напряму, чим порушив п. 9.2 «б» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП).

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.10.2017 адміністративний позов задоволено частково, оскільки суд прийшов до висновку, що дії відповідача по винесенню оскаржуваної постанови були неправомірними, оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог ст. ст. 251, 252, 245 КУпАП за відсутності належних доказів винуватості позивача, що потягло скасування оскаржуваної постанови.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у звязку з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при винесенні постанови судом неповністю зясовано обставини справи, що мають значення для справи, висновки, викладені в постанові, не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду та ухвалення нового рішення. Просить оскаржувану постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_4 апеляційної скарги обґрунтовує тим ж, що і в запереченні на адміністративний позов, зазначаючи зокрема, що факт вчинення позивачем правопорушення зафіксовано візуально працівниками органу Національної поліції та засвідчено відповідними рапортами. Тому вважає, що його дії по винесенню оскаржуваної постанови були законними та обґрунтованими. Ці обставини неповною мірою досліджено судом першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229, ст.268, ч.2 ст.313 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності належних доказів винуватості позивача оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду з врахуванням наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що інспектором роти № 1 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 29.08.2017 винесено щодо позивача спірну постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, що зафіксовано не в автоматичному режимі серії БР № 043537, у якій зазначено, що ОСОБА_3 о 10 год. 10 хв. 29.08.2017 на 86 км АДМ-19 Доманове-Ковель-Чернівці-Теребляче під час руху транспортним засобом при перестроюванні не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напряму, чим порушив п. 9.2. «б» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. До постанови додано пояснення, проте, будь-яких доказів винуватості позивача не наведено.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача стосовно визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Колегія суддів зазначає, що статтею 1 КУпАП визначено, що завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Положеннями ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В пункті 1 статті 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в редакції до 15.12.2017 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Долучені до матеріалів справи відеозаписи, що оглянуті в судовому засіданні свідчать про обставини винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, однак такі не підтверджують обставин щодо не включення позивачем при перестроюванні транспортного засобу на суміжну смугу відповідного покажчика повороту.

В якості доказу на підтвердження вчинення позивачем правопорушення відповідач покликається на свій та свого напарника поліцейського ОСОБА_5 рапорти.

Однак колегія суддів апеляційної інстанції такі до уваги не приймає з огляду на те, що як вірно зазначив суд першої інстанції, такі рапорти датовані 29.08.2017, адресовані начальнику управління ПП у м. Луцьку, містять резолюцію, датовану 29.08.2017, звернену відповідачеві про доручення їх до матеріалів справи. З представлених суду доказів такі на момент розгляду справи ні відповідачем, ні його напарником на місці події не оформлялись і до справи були приєднані лише після відповідної резолюції особи, якій були адресовані, та яка на місці події присутньою не була. Тобто, на час розгляду справи відповідач не міг їх прийняти до уваги як докази.

Судова колегія враховує пояснення позивача, надані ним під час розгляду адміністративної справи щодо нього, згідно яким він стверджував, що при здійсненні обгону автомобілів включав спочатку лівий, а потім і правий світлові показники повороту.

Вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем по справі не було надано належних доказів в розумінні ст. 251 КУпАП на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, яке виразилось у не включенні покажчика повороту відповідного напряму, тобто порушення п. 9.2. «б» ПДР України. Будь-яких інших доказів щодо того, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - кінозйомки, відеозапису, тощо відповідачем не надано. Таким чином, відповідач не довів правомірність винесення ним оскаржуваної постанови, яка підлягає скасуванню.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч. 1 ст. 316 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322, 325 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 - залишити беззадоволення.

Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2017 року у справі № 159/3274/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_4
ОСОБА_7
Повний текст виготовлено 15.01.2018.