Справа № 754/12053/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року, яка прийнята у порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов'язати Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати час роботи з 31 серпня 1987 року до 10 вересня 2002 року та з 12 травня 2003 року до 08 лютого 2005 року на посаді старшого інспектора прокуратури м. Києва (16 років 9 місяців 8 днів) та з 11 вересня 2002 року до 11 травня 2003 року на посаді спеціаліста 1 категорії прокуратури міста Києва (8 місяців) до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХП у редакції 28 січня 2005 року та здійснити призначення пенсії за вислугу років згідно із ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ у редакції 28 січня 2005 року з 02 серпня 2017 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці на підставі довідки, виданої Генеральною прокуратурою України від 01 серпня 2017 року № 18-298зп про заробітну плату без обмеження граничного розміру пенсії.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник вказує на те, що у позивача відсутній стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років. Також відповідач зазначає, що період роботи позивача на посадах старшого інспектора та спеціаліста 1 категорії інспектора прокуратури м. Києва підлягає зарахуванню виключно до вислуги років та не включається до стражу роботи на посадах роботи на посадах прокурора.

Від ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не надходив. Натомість, позивач направила до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу у яких просила залишити без змін рішення суду першої інстанції. Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що робота на посадах старшого інспектора та спеціаліста 1 категорії прокуратури міста Києва зараховують до спеціального та загального стажу. Також позивач вважає, що період роботи на зазначених посадах підлягає зарахуванню до вислуги років відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити, постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд встановив, що у серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, у якій просила призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 09 серпня 2017 року № 12189/09 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що у неї відсутній стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

У відповідності до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення, якщо заява подається у період з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року, вислуги років не менше 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідач встановив, що відповідно до поданих 02 серпня 2017 року документів для призначення пенсії страховий стаж ОСОБА_2 складав 30 років 10 місяців та 14 днів, з яких на посадах прокурорів 12 років 4 місяців 22 днів.

ОСОБА_2 вважає, що відповідач протиправно не зарахував до вислуги років період роботи на посадах старшого інспектора та спеціаліста 1 категорії прокуратури міста Києва, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Як раніше зазначалося, положення ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII передбачають, що умовою призначення пенсії за вислугу років є наявність відповідних як вислуги років, так і стажу роботи на посадах прокурорів.

У свою чергу ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII визначає періоди роботи, які входять саме до вислуги років.

Разом з тим, відповідач під час розгляду заяви про призначення пенсії встановив, що у ОСОБА_2 відсутній стаж роботи лише на посадах прокурорів. Натомість вислуга років позивача, згідно з листом від 09 серпня 2017 року № 12189/09, становила 30 років 10 місяців та 14 днів та була достатньою для призначення пенсії.

Також позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що має право на призначення зазначеної пенсії відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, що діяла на час її призначення на посаду прокурора.

У відповідності до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, що діяла з 26 липня 2001 року, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

З 01 жовтня 2011 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»», яким були внесені зміни до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII.

Зокрема, ч. 1 ст. ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII було викладено у редакції, яка передбачає, що обсяг страхового стажу та стажу роботи на посаді прокурора, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, залежить від дати звернення за призначенням пенсії.

Так, у разі звернення за призначенням пенсії до 30 вересня 2011 року необхідно мати 20 років вислуги, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років; у разі звернення до територіального органу Пенсійного фонду України у період з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

З 15 липня 2015 року набув чинності новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII, який встановлює такі ж вимоги до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Позивач вважає, що набула право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, що діяла з 26 липня 2001 року. Подальші зміни у законодавстві, на думку позивача, не підлягають застосуванню, оскільки звужують зміст та обсяг набутого нею права на пенсію.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, Конституцією України передбачено недопущення звуження змісту та обсягу саме існуючих прав і свобод.

Разом з тим, на час набрання чинності законами України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»» та «Про прокуратуру» № 1697-VII ОСОБА_2 не набула права на пенсію за вислугу років на умовах, визначених ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, що діяла з 26 липня 2001 року.

Як раніше зазначалося, вказана норма передбачала, що умовою призначення пенсії за вислугу років прокурорам і слідчим було наявність стажу роботи не менше 20 років, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

На час набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»» (01 жовтня 2011 року) у ОСОБА_2 був відсутній зазначений стаж.

Позивач вважає, що відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, що діяла з 26 липня 2001 року період роботи з 31 серпня 1987 року до 10 вересня 2002 року та з 12 травня 2003 року до 08 лютого 2005 року на посаді старшого інспектора прокуратури м. Києва (16 років 9 місяців 8 днів) та з 11 вересня 2002 року до 11 травня 2003 року на посаді спеціаліста 1 категорії інспектора прокуратури міста Києва (8 місяців) підлягає включенню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років.

Як раніше зазначалося, ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, що діяла з 26 липня 2001 року передбачає два види спеціального стажу: 20-річний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури.

Відповідно до ч. 5 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» у зазначеній редакції до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

За змістом заперечень на адміністративний позов та апеляційної скарги Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві під час розгляду заяви ОСОБА_2 про призначення пенсії включило зазначені періоди роботи до вислуги років (загального стажу, при наявності якого позивач має право на пенсію за вислугу років). Відповідач встановив, що у ОСОБА_2 відсутня необхідна кількість стажу роботи саме на посадах прокурорів і слідчих прокуратури.

У свою чергу положеннями ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, що діяла з 26 липня 2001 року та ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII не передбачено можливості зарахування періоду роботи на посадах старшого інспектора та спеціаліста 1 категорії прокуратури до стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури.

Згідно з листом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09 серпня 2017 року № 12189/09 на час звернення за призначенням пенсії стаж ОСОБА_2 складав 30 років 10 місяців та 14 днів, з яких на посадах прокурорів 12 років 4 місяців 22 днів. В той час як відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII пенсія призначається за наявності вислуги років не менше 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

У період дії ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, що діяла з 26 липня 2001 року (до 30 вересня 2011 року) пенсія призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Разом з тим, станом на 30 вересня 2011 року у ОСОБА_2 був відсутній стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Відтак, у період дії ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року, позивач не набула права на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим при прийнятті законів України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»» та «Про прокуратуру» № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу прав ОСОБА_2

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач при вирішенні заяви позивача від 02 серпня 2017 року правомірно керувався ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII та дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для призначення їй пенсії за вислугу років.

Отже, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві не порушувало права ОСОБА_2 на пенсію, на захист якого був поданий даний адміністративний позов.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 06 листопада 2017 року, та є підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не вірно встановив фактичні обставини справи, надав неналежну оцінку дослідженим доказам та прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити, постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк