Справа № 813/3229/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року справа № 813/3229/17

зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача Хом?яка О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №391175-13 від 30.06.2017 про нарахування позивачу податкового зобовязання за платежем Транспортний податок з фізичних осіб на суму 25000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно прийняв податкове повідомлення-рішення №391175-13 від 30.06.2017, яким визначив позивачу податкове зобовязання з транспортного податку за 2017 рік в розмірі 25000,00грн. Позивач зазначає, що 15.07.2016 він придбав транспортний засіб марки AUDI Q7, 2015 року випуску, обєм двигуна 2995. Підпунктом 267.1.1 п. 267.1 ст.267 Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 20.12.2016 №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів щодо збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі - ПК України) встановлено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 вказаної статті є об'єктами оподаткування. Згідно з положенням п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати для нарахування транспортного податку. Позивач вважає, що належний йому автомобіль не є обєктом оподаткування транспортним податком, оскільки його вартість становить 988060грн. та є меншою, ніж 375 розмірів мінімальної заробітної плати (1200000грн.). Крім того, позивач вказує на порушення відповідачем терміну надсилання оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить транспортний засіб марки AUDI Q7, 2015 року випуску, обєм двигуна 2995, дата першої реєстрації 27.11.2015, який є обєктом оподаткування транспортним податком. Відповідач зазначає, що згідно з п. 267.4 ст.267 ПК України Кодексу ставка транспортного податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 вказаної статті. Оскільки, як встановлено контролюючим органом, позивач є власником легкового автомобіля, який використовувався до 5 років і вартість якого перевищує 375 розмірів мінімальної заробітної плати, позивач повинен сплатити транспортний податок. Вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення №391175-13 від 30.06.2017 є правомірним та прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що у власності ОСОБА_1 перебуває легковий автомобіль НОМЕР_1, 2015 року випуску, обєм двигуна 2995 куб.см., що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу (а.с.12).

30.06.17 ГУ ДФС у Львівській області на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 та пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України прийняло податкове повідомлення-рішення №391175-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок фізичних осіб в розмірі 25000,00грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи (далі Закон України № 71-VIII), яким внесено зміни до ПК України та введено транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 вказаної статті є об'єктами оподаткування.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України (в редакції Закону України № 71-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з пунктом 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 вказаної статті.

Згідно з підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Разом з тим пунктом 8.1 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

У статті 10 ПК України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (підпункт 10.1.1), який складається із трьох різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 ПК України.

Так, відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Отже, транспортний податок відповідно до ПК України є місцевим податком.

Так, відповідно до пункту 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених вказаним Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог вказаного Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України (у редакції Закону України № 71-VIII) сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпункту 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному вказаним Кодексом.

Відповідно до підпункту 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені статтею 7 вказаного Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ вказаного Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами вказаного Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм вказаного Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство ґрунтується на принципі стабільності.

Так, згідно з вказаною нормою зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Разом з тим, 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 20.12.2016 №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів щодо збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», яким внесено зміни до статті 267 ПК України та встановлено, що обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, обєму циліндрів двигуна, типу пального.

Отже, у 2015 році об'єктом оподаткування транспортним податком були автомобілі, що використовувалися до 5 років і мали об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см, рішення про встановлення податку щодо яких мало бути офіційно оприлюднене органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передував бюджетному періоду, в якому планувалося застосовування встановлених місцевих податків та зборів (плановий період), з 2016 року - автомобілі, що використовувалися до 5 років та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, сплата податку щодо яких є обов'язковою відповідно до вимог Податкового кодексу України та справляється незалежно від прийняття відповідною радою рішення про встановлення такого податку (у разі прийняття сільською, селищною або міською радою відповідного рішення - у розмірі визначеному відповідною радою, а у випадку неприйняття такого рішення - виходячи з норм ПК України із застосуванням їх мінімальних ставок), а з 2017 року автомобілі з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до обєктів оподаткування транспортним податком передбачений Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (далі ОСОБА_2).

Відповідно до пункту 2 ОСОБА_2 середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403.

Відповідно до пункту 4 ОСОБА_2 інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, обєму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством Держзовнішінформ до ОСОБА_2.

Згідно з пунктом 13 ОСОБА_2 відповідно до вказаної ОСОБА_2 розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з пунктом 14 ОСОБА_2 забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, обєм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

На виконання вимог вказаної ОСОБА_2, ОСОБА_2 подало ДФС України інформацію щодо автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України Про Державний бюджет України на 2017 рік.

Належний ОСОБА_1 на праві власності автомобіль НОМЕР_2, 2015 року випуску, обєм двигуна 2995 куб.см., зазначений у вказаному переліку.

Отже, належний позивачу на праві власності автомобіль в 2017 році був обєктом оподаткування транспортним податком відповідно до статті 267 ПК України, а відтак дії відповідача щодо визначення йому податкового зобов'язання з вказаного податку є правомірними.

Щодо доводів позивач про порушення відповідачем терміну надсилання оскарженого податкового повідомлення-рішення суд зазначає таке.

Відповідно до пп.267.6.2 п.267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення рішення про сплату суми податку та платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Суд встановив, що відповідач прийняв оскаржене податкове повідомлення рішення 30.06.2017, а позивач його отримав 14.07.2017. Тобто з порушенням строків, встановлених пп.267.6.2 п.267.6 ст. 267 ПК України.

Проте, суд зазначає, що порушення строку прийняття податкового повідомлення-рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності такого рішення. Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобовязання платника податків, суму такого зобовязання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 місце проживання: 79044, м.Львів, вул.Г.Чупринки, 119/14 до Головного управління ДФС у Львівській області місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 22.01.2018.

Суддя А.Г.Гулик