Справа № 806/3303/17
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м.Житомир справа № 806/3303/17

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (10020, АДРЕСА_1) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького, 13) про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

05.12.2017 позивач звернувся до суду із позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у частині невиконання п.7 Розділу III, п.1 Розділу V Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2017 №512/5 Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень;

- визнати неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у частині невиконання п.19 Розділу III, Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2017 №512/5 Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень;

- зобовязати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 надати розяснення про порядок повторного предявлення виконавчого документа - виконавчого листа у справі №806/2971/16 до виконання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не виконав вимоги ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Жодної підстави щодо повернення виконавчого документа стягувачу у відповідача не було. Крім того, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не виконав вимогу п.7 Розділу III, п.1 Розділу V Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2017 №512/5 Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, згідно з якою не направив за належністю та не роз'яснив, який орган державної виконавчої служби приймає виконавчий лист та виконує рішення суду України, що визначено у Наказі Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2017 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень".

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду на 14.12.2017.

14.12.2017 розгляд справи було відкладено на 16.01.2018 на 10 год. 00 хв. у звязку з неприбуттям представників сторін та клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи (а.с.13).

Справа розглядається за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) зі змінами внесеними Законом України від 03.10.2017 №2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Позивач у судове засідання 16.01.2018 не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.16). 26.12.2017 електронною поштою надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.18).

Представник відповідача у судове засідання 16.01.2018 не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.19). 16.01.2018 електронною поштою надіслав заперечення на адміністративний позов у якому позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В запереченні зазначив, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження надано стягувачу лише у разі підвідомчості виконавчого провадження одночасно кільком органам державної виконавчої служби. Крім того вказав, що виконавчий лист, виданий у справі №806/2971/16 підвідомчий Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в області, функції якого щодо примусового виконання такого рішення поширюються на територію місцезнаходження відповідача. Вважає, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання винесено відповідно вимог чинного законодавства, тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що просить суд відмовити у позові повністю. У пункті 2 прохальної частини заперечень просив розглядати справу без його участі (а.с.20-22).

Зважаючи на неявку сторін та керуючись приписами ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 КАС України суд вважає за можливе провести розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає із таких підстав.

Судом встановлено, що Житомирським апеляційним адміністративним судом 15.05.2017 у справі №806/2971/16 за позовом ОСОБА_1 постановлено зобов'язати Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25.11.2016 із наданням у встановлений строк відповіді по суті порушених питань.

Вказане судове рішення набрало законної сили 25.05.2017.

На виконання постанови суду у справі №806/2971/16 представнику позивача 12.06.2017 видано виконавчий лист №748/17, з яким ОСОБА_1 як стягувач звернувся до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с.7).

23.11.2017 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 прийняла рішення у формі повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с.8).

Зі змісту повідомлення слідує, що виконавчий документ повернено стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.10 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" з тих мотивів, що його пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та ненадання позивачу роз'яснення про порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами з приводу виконання рішення суду, регулюються Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон України №1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону України №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом ч.1 ст.24 Закону України №1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 3 статті 24 Закону України №1404-VIII передбачено, що виконання рішення, яке зобовязує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Приписами ст.25 Закону України №1404-VIII визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України. У разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого. У разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого. Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що за загальним правилом, у разі відсутності умов, наведених у ст.25 Закону України №1404-VIII, підвідомчість виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби визначається за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження надано стягувачу лише у разі підвідомчості виконавчого провадження одночасно кільком органами державної виконавчої служби, тобто тоді, коли вчинення виконавчих дії щодо виконання рішення на певній території відноситься до функцій кількох органів державної виконавчої служби.

Відповідно до п.3 розд. І Інструкції №512/5 органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Підвідомчість цих органів державної виконавчої служби встановлена пунктом 4 розд. І вказаної Інструкції.

Так, за змістом абзаців 1-3 пункту 4 розділу І Інструкції, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є ОСОБА_2 Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від десяти до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті (абз. 4-6 п. 4 розд. І Інструкції).

Відповідно до п.7 розділу ІІІ Інструкції №512/5 до відкриття виконавцем виконавчого провадження виконавчий документ за заявою стягувача може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5 Закону).

Пунктом 1 розділу V Інструкції №512/5 встановлено, що у випадку, передбаченому абзацом першим пункту 7 розділу III цієї Інструкції, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження заяви стягувача виносить постанову про передачу виконавчого документа відповідному органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю, зазначеному у заяві стягувача.

Судом встановлено, що боржником за виконавчим листом №748/17, виданим 12.06.2017 за судовим рішенням у справі №806/2971/16 є Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, який, з урахуванням Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1393 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19.05.2017 №401) є міжрегіональним територіальним органом з надання сервісних послуг центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України.

Узагальнюючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем виконавчий лист №748/17, виданий Житомирським окружним адміністративним судом на виконання постанови у справі №806/2971/16 пред'явлено не за підвідомчістю та не за місцем виконання, так як він належить до пред'явлення за підвідомчістю до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Київській області.

Доказів, які б свідчили про поширення функцій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішень суду за яким боржником є Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України на територію місцезнаходження боржника та його майна, матеріали справи не містять.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача щодо наявності у нього права вибору місця відкриття виконавчого провадження у порядку ч.1 ст.24 Закону України №1404-VIII, оскільки судом не встановлено можливості вчинення виконавчих дій щодо виконання вказаного рішення суду на території місцезнаходження боржника - Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України кількома органами державної виконавчої служби, у тому числі відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виконавчий документ, виданий судом на виконання постанови в справі №806/2971/16, може бути пред'явлений до виконання як за місцем виконання так і за підвідомчістю лише до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Київській області.

Щодо посилань позивача, як на підставу позову, на положення ст.37 Закону України №1404-VIII, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст.37 Закону України №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Отже, змістом ст.37 Закону України №1404-VIII визначено вичерпний перелік причин повернення виконавчого документа стягувачу вже після прийняття виконавчого документу до виконання.

Однак, процедура повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання визначена ст.4 Закону України №1404-VIII.

Пунктом 10 ч.4 ст.4 Закону України №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Враховуючи викладене, суд вважає, що є необґрунтованими позовні вимоги про визнання неправомірною бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині невиконання п.7 Розділу ІІІ, п.1 Розділу V Інструкції №512/5.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 надати роз'яснення про порядок повторного пред'явлення виконавчого документа виконавчого листа у справі №806/2971/16 до виконання, суд зазначає наступне.

Згідно з п.4 розділу ІІІ Інструкції №512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

В обґрунтування даної позовної вимоги позивач зазначає, що в порушення п.19 розділу ІІІ Інструкції №512/5, відповідач не роз'яснив порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Однак у п.19 розділу ІІІ Інструкції №512/5 врегульовано питання повернення виконавчого документа стягувачу за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. Про повернення виконавчого документа стягувачу у порядку передбаченому ст.37 Закону органом державної виконавчої служби виноситься постанова, а не повідомлення (п.4 розділу ІІІ Інструкції №512/5).

При дослідженні судом змісту повідомлення від 23.11.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, судом встановлено, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 роз'яснив стягувачу, що відповідно до положення про Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1393 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19.05.2017 №401) Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України є міжрегіональним територіальним органом з надання сервісних послуг МВС.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, повертаючи виконавчий документ ОСОБА_1 без прийняття до виконання, шляхом прийняття відповідного повідомлення від 23.11.2017, діяв на підставі Закону України №1404-VIII, Інструкції №512/5 та у межах своїх повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність дій щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з огляду на що, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання відповідача надати роз'яснення про порядок повторного пред'явлення виконавчого документу до виконання є безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 250-251 КАС України, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно з статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Єфіменко