Справа № 824/635/17-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17 січня 2018 р. м. Чернівці справа № 824/635/17-а
Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув в порядку письмового провадження заяву про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування заяви зазначав, що судом при прийнятті постанови у адміністративній справі №824/635/17-а не вирішено клопотання про стягнення судових витрат. У зв`язку з чим, просив суд ухвалити додаткове судове рішення, яким вирішити питання про судові витрати понесені позивачем.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Враховуючи приписи ч. 3 ст. 252 КАС України, суд вважає, що немає перешкод для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до ст. 87 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
Згідно ст. 90 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Статтею 91 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) встановлено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 94 КАС України в редакції до 15.12.2017 р.).
Частиною 1 ст. 98 ч. 1 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 168 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.), суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
03.10.2017 р. Верховною Радою України прийнято Закон України №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", який набрав чинності 15.12.2017 р.
Частиною 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 р.) визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Згідно ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду; 3) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).
З аналізу вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що якщо судом не вирішено питання про судові витрати суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Як зазначалося вище, при прийнятті 08.12.2017 р. постанови в адміністративній справі №824/635/17-а, судом не вирішено питання розподілу судових витрат понесених позивачем.
Право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 р. № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 р. №23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013).
Згідно із ст. 134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 12, та ст. 17 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 р. № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.
Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону №5076-VI до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Адвокат ОСОБА_2 здійснює адвокатську діяльність індивідуально за адресою вул. М. Грушевського, м. Сокиряни, Чернівецька область, що підтверджується Свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю Серія ЧЦ №000078, виданого 23.09.2016 р. Радою адвокатів Чернівецької області на підставі рішення №70/3 від 19.08.2016 р.
Судом встановлено, що між адвокатом ОСОБА_2, що діє на підставі Свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю Серія ЧЦ №000078, виданого 23.09.2016 р. Радою адвокатів Чернівецької області на підставі рішення №70/3 від 19.08.2016 р. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги від 01.08.2017 р.
Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 р. (далі - Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Так, ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (далі - Закон № 4191-VI, в редакції чинній на час прийняття постанови у справі № 824/635/17-а) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.
Згідно ч. 2 ст. 30 Закону № 5076-VI порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Cуд зазначає, що, не зважаючи на порядок визначення гонорару у договорі, суд для обчислення суми компенсації витрат повинен керуватись вимогами Закону № 4191-VI.
При цьому, виходячи з приписів норм глави 6 розділу II та глави 3 розділу III КАС України (в редакції чинній на час прийняття постанови у справі № 824/635/17-а), склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 р." з 1 січня 2017 р. розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600,00 грн.
Отже, компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи з часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді та не може перевищувати 640,00 грн (1600,00 грн Х 40 %) за годину участі представника у таких діях, що складає 10,67 грн за 1 (одна) хвилину (640,00 грн / 60 хв).
З аналізу ч. 2 ст. 5 КАС України (в редакції чинній на час прийняття постанови у справі 3824/635/17-а) вбачається, що вчинення окремих процесуальних дій є складовою частиною розгляду і вирішення адміністративної справи.
Судом встановлено, що відповідно до п. 4.2 розділу 3 договору про надання правової допомоги від 01.08.2017 р. укладеного між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору.
01.08.2017 р. між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01.08.2017 р.
Пунктом 2 та 3 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 01.08.2017 р. встановлено, що додатково до гонорару клієнт за заявкою адвоката включає в розрахунок розмір витрат за надану правову допомогу - додаткові витрати, необхідні для виконання послуг (судовий збір, вартість проведення експертизи, оплату вартості висновків фахівців, поштові витрати, вартість виготовлення копій документів, тощо). Оплата послуг здійснюється після підписання акту прийому-передачі наданих послуг (Додаток №2).
Відповідно до розрахунку витрат за надану правову допомогу ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 надані наступні послуги:
- надання консультацій з приводу зібрання необхідних доказів для підготовки позовної заяви та здійснення представництва у суді - 30 хв. - 338,40 грн (1 хвилина = 1684 грн. (прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01.05.2017 р. по 30.11.2017 р. х 0,0067 (коефіцієнт щодо вартості 1 хв. послуг в перерахунку 40 % прожиткового мінімуму) 11,28 х 30 хв. = 338,40 грн);
- підготовка позовної заяви, заяв про виклик свідків, клопотань про витребування доказів - 180 хв. - 2030,40 грн (1 хвилина = 1684 грн. (прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01.05.2017 р. по 30.11.2017 р. х 0,0067 (коефіцієнт щодо вартості 1 хв. послуг в перерахунку 40 % прожиткового мінімуму) 11,28 х 180 хв. = 2030,40 грн);
- представництво в судових засіданнях щодо розгляду справи:
04.10.2017 р. - 120 хв. - 1353,60 грн 1 хвилина = 1684 грн. (прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01.05.2017 р. по 30.11.2017 р. х 0,0067 (коефіцієнт щодо вартості 1 хв. послуг в перерахунку 40 % прожиткового мінімуму) 11,28 х 120 хв. = 1353,60 грн;
23.10.2017 р. - 270 хв. - 3045,60 грн (1 хвилина = 1684 грн. (прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01.05.2017 р. по 30.11.2017 р. х 0,0067 (коефіцієнт щодо вартості 1 хв. послуг в перерахунку 40 % прожиткового мінімуму) 11,28 х 270 хв. = 3045,60 грн);
01.11.2017 р. - 250 хв. - 2820 грн. (1 хвилина = 1684 грн. (прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01.05.2017 р. по 30.11.2017 р. х 0,0067 (коефіцієнт щодо вартості 1 хв. послуг в перерахунку 40 % прожиткового мінімуму) 11,28 х 250 хв.= 2820,00 грн).
До складу витрат на правову допомогу включено витрати, які були фактично понесені адвокатом і пов`язані з прибуттям до суду:
- заправка авто для проїзду: м. Сокиряни, Сокирянського району в м. Чернівці, згідно чеків: від 22.10.2017 р.; 04.10.2017 р. та 01.11.2017 р. склала 2820 грн.
З огляду на вищезазначені обставини, суд приходить до висновку що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що адвокатом ОСОБА_2 при здійсненні розрахунку допущено помилку і здійснено розрахунок витрат на правову допомогу з урахуванням прожиткового мінімуму в період з 01.05.2017 р. по 30.11.2017 р., в той час як згідно вимог Закону № 4191-VI (в редакції чинній на час прийняття постанови у справі №824/635/17-а) такий розрахунок проводиться виходячи не більше 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.
З досліджених матеріалів справи, а саме журналів судових засідань, судом встановлено, що тривалість судових засідань зазначених у розрахунку представником позивача та фактично витрачений час участі представника у судовому засідання не вірно вказано. Так, 04.10.2017 р. судове засідання тривало 1 год. 54 хв. (114 хвилин). Тривалість судового засідання, яке відбулося 23.10.2017 р. склала 1 год. 37 хв. (97 хвилин), тривалість судового засідання, яке відбулося 01.11.2017 р. склала 2 год. 38 хв. (158 хвилин).
Оскільки розрахунок витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи з часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді та не може перевищувати 640,00 грн (1600,00 грн Х 40 %) за годину (10,67 грн. за 1 хвилину) участі представника у таких діях, а також враховуючи фактично витрачений представником позивача час на участь у судових засіданнях, суд приходить до висновку, що стягненню підлягають витрати на правову допомогу виходячи з наступного:
- надання консультацій з приводу зібрання необхідних доказів для підготовки позовної заяви та здійснення представництва у суді 320,10 грн. (30 хв. х 10,67 грн);
- підготовка позовної заяви, заяв про виклик свідків, клопотань про витребування доказів витрачено 1920,60 грн (180 хв. х 10,67 грн);
- представництво в судових засіданнях щодо розгляду справи: 04.10.2017 р. - 1216,38 грн (114 хв. х 10,67 грн); 23.10.2017 р. - 1034,99 грн (97 хв. х 10,67 грн); 01.11.2017 р. - 1685,86 грн (158 хв. х 10,67 грн).
Відтак, загальна сума витрат на правову допомогу в даній справі підлягає до стягненню в розмірі 6177,93 грн (320,10 грн + 1920,60 грн + 1216,38 грн + 1034,99 грн + 1685,86 грн).
Щодо стягнення фактично понесених витрат пов`язаних з прибуттям до суду, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави від 27.04.2006 р. №590 (в редакції чинній на час прийняття постанови у справі № 824/635/17-а) передбачено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та найманням житла, які компенсуються стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень та її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
Дослідженням фіскальних чеків наданих представником позивача, на підтвердження понесених ним витрат на пальне судом встановлено, що заправка авто для проїзду: м. Сокиряни, Сокирянського району в м. Чернівці, згідно чеків: 04.10.2017 р. (0124194 Energy А-92 Євро5-Е5) на суму 1000 грн; від 22.10.2017 р. (0194710 Energy ДП-3-Євро4-ВО) на суму 920,00 грн; 01.11.2017 р. (Energy ДП-3-Євро4-ВО) на суму 1150,08 грн загальна сума склала 3070,08 грн.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, ні представником позивача, ні позивачем не надано доказів використання власного або орендованого транспорту для прибуття до суду.
Також представником позивача не обґрунтовано суму відшкодування пов'язану з переїздом до суду.
Крім того, представником позивача не доведено, що заявлена сума пов'язана з переїздом до суду не перевищує встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
З огляду на дані обставини, суд приходить до висновку, що в частині стягнення понесених витрат пов`язаних з прибуттям до суду необхідно відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 132, 139, 134, 241-242, 244, 248, 252 КАС України, суд, -
1. Заяву задовольнити частково.
3. В іншій частині відмовити.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.
Суддя В.К. Левицький
Додаткове рішення складено 17.01.2017 р. (з урахуванням часу перебування судді у відпустці).