Справа № 364/1095/15-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 364/1095/15-а Прізвище судді першої інстанції: Макаренко Л.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на постанову Володарського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Тарганської сільської ради Володарського району Київської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12 про визнання протиправними та скасування рішень,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулися до Володарського районного суду Київської області з позовом до Тарганської сільської ради Володарського району Київської області, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13, в якому просили визнати протиправними та скасувати рішення Тарганської сільської ради Володарського району Київської області від 11.06.2015 року №№ 280, 281, 282, 283, 284, 285, 286, 287 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для особистого селянського господарства учасникам антитерористичної операції, площею 2,000 га кожному учаснику.

Постановою Володарського районного суду Київської області від 30 вересня 2015 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року скасовано постанову Володарського районного суду Київської області від 30.09.2015 року та прийнято нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2017 року постанови судів першої та апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами не встановлено, чи перебували зазначені земельні ділянки у користуванні позивачів, чи погоджували треті особи передачу таких ділянок у власність до третіх осіб (в разі встановлення перебування цих ділянок у користуванні), чи порушені права позивачів оскаржуваними рішеннями Тарганської сільської ради Володарського району Київської області від 11.06.2015 року №№ 280, 281, 282, 283, 284, 285, 286, 287.

Постановою Володарського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_2 подали на ім.»я голови Тарганської сільської ради заяви від 22.05.2015 року, від 21.05.2015 року, від 15.05.2015 року, від 13.05.2015 року, від 15.05.2015 року, 15.05.2015 року, 19.05.2015 року, від 15.05.2015 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для особистого селянського господарства площею 2,0 га, до яких було додано копії паспортів вказаних осіб, довідки про участь в АТО, копій графічних матеріалів (т. 1 а.с. 104-137).

За результатами розгляду поданих третіми особами заяв Тарганською сільською радою Володарського району Київської області 11.06.2015 року прийняті рішення №№ 280, 281, 282, 283, 284, 285, 286, 287 (т. 1 а.с. 26-35) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Тарган на території Терганської сільради площею 2,0 га, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Тарганською сільською радою Володарського району Київської області не було враховано відсутності оновленого генерального плану села та неможливості виділення земельної ділянки для особистого селянського господарства в межах населеного пункту, прийняття рішень відбулося без погодження позивачів як землекористувачів, оскаржувані рішення відповідача є протиправними.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами суду першої інстанції з наступних підстав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з вимогами пункту 34 ч. 2 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону щодо регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно п.б ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі - не більше 2,0 гектара.

Згідно ст.19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до п.6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Пунктом 7 даної статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, громадяни, які бажають отримати у власність земельну ділянку, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, звертаються із клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до органів визначених ст.122 ЗКУ та разом із основними документами зобов'язані надати погодження землекористувача у разі перебування такої земельної ділянки у користуванні інших осіб.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (стаття 39 Земельного кодексу України).

Генеральним планом населеного пункту є містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (стаття 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що діючий генеральний план села Тарган розроблений інститутом «Укрколгосппроект» в 1971 році на площу 161,0 га.

Зазначена обставина підтверджується листом Володарської районної державної адміністрації Київської області від 05.08.2015 року №06-49/1916.

Крім того. у зазначеному листу зазначено, що розроблений генеральний план не визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання територій населеного пункту, так як не охоплює земель запасу в межах населеного пункту.

На даний час площа населеного пункту в межах с. Тарган складає 210,5га (а.с.40, т.1).

Відповідно до рішення Володарської районної ради народних депутатів №50-8-22 від 21 травня 1997 року затверджено проекти формування територій меж сільських рад народних депутатів та сільських населених пунктів Володарського району, зокрема: згідно додатку до рішення: Тарганська сільська рада, загальна площа території сільської ради 2464.0, загальна площа населеного пункту 345.9, у т.ч. площа кожного населеного пункту: с. Тарган 210.5, с. Надросівка 135.4 (а.с. 169, т.1).

Крім того, як вбачається із листа відділу Держземагенства у Володарському районі Київської області від 19.10.2015 року наданого на вимогу суду ( т.1. а.с.240), земельна ділянка площею 26 га, яка відображена на викопіюванні, що додане до звернення, відповідно до проекту формування території і встановлення меж Тарганської сільської ради, що розроблений Київським відділенням інституту землеустрою УААН відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Рішенням Тарганської сільської ради від 23 червня 2015 року №60 розмежовано землі державної і комунальної власності по сільській раді, зокрема відповідно до п.ІІІ рішення вирішено, що землі сільської ради, що знаходяться в межах населених пунктів с. Тарган та Надросівка належать до комунальної власності, а землі сільської ради за межами населених пунктів - до державної власності.

Згідно довідки Тарганської сільської ради №159-02-14 від 09 жовтня 2015 року (а.с.236, т.1) ділянка площею 13 га, що надається під ОСГ громадянам відповідно до оспорюваних рішень сільської ради, належить до земель сільськогосподарського призначення. Зміна цільового призначення земельної ділянки не проводилась.

До матеріалів справи було долучено висновки відділу держземагенства у Володарському районі Київської області про наявні обмеження на використання земельної ділянки (т.1, а.с. 243-280). Згідно даних висновків, земельні ділянки, що відводяться у власність третім особам для ведення особистого селянського господарства відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні земельні ділянки, які на підставі оскаржуваних рішень, виділені третім особам, відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Рішення Тарганської сільської ради від 11 червня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки третім особам, стосувалось надання земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Отже, приймаючи оскаржувані рішення, Тарганська сільська рада діяла у межах наданих їй повноважень, прийняла рішення щодо надання дозволів на розробку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, що розташовані на території сільської ради, для ведення особистого селянського господарства.

Щодо перебування земельних ділянок, які надані третім особам, у користуванні позивачів, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено колегією суддів вище, земельні ділянки, що виділялись третім особам, мають статус земель сільськогосподарського призначення, перебувають у комунальній власності територіальної громади села, оскільки розташовані в межах населеного пункту.

Дійсно у 2004 році позивачам надавались у строкове користування на 1 рік земельні ділянки, що підтверджується рішенням сільської ради від 28 квітня 2004 року (а.с.160, 161 т.1).

Проте, зазначена обставина не свідчить, що позивачі є землекористувачами земельних ділянок, що були виділені третім особам.

Як вбачається із довідки Тарганської сільської ради від 28 серпня 2015 року №208-02-14 (т.1, а.с.70) сільська рада не укладала з ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 жодних договорів користування земельними ділянками для ведення городництва.

Зазначену обставину підтвердив в судовому засіданні представник Тарганської сільської ради - її теперішній голова, пояснивши, що позивачам у 2004 році лише на 1 рік було надано дозвіл користуватися певними земельними ділянками без відповідного оформлення договорів, без присвоєння кадастрового номера та виділення земельної ділянки в натурі.

Відповідно до ст. 116 ЗК України у редакції від 01.01.2004 року громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання їївласником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Матеріали справи свідчать, що земельні ділянки позивачам у встановленому законом порядку у користування не передавались, оскільки відсутні відповідні документи, що посвідчують таке право користування. Крім того, з позивачами не укладались відповідні договори оренди на земельні ділянки, не установлювались межі у натурі (на місцевості).

Та обставина, що земельні ділянки були внесені до поземельної книги як такі, що перебувають у користуванні позивачів, а також, що позивачі проводили плату за землю, колегія суддів вважає, не є доказом набуття позивачами права користування саме спірними земельними ділянками, що були виділені третім особам.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відсутня будь-яка документація, яка б могла ідентифікувати земельні ділянки, на які претендують позивачі та яка б підтверджувала, що земельні ділянки, якими користуються останні увійшли до складу земельних ділянок, які було виділено третім особам.

Як пояснила представник відповідача, такої документації взагалі не було, оскільки земельні ділянки позивачам у користуванні виділялись лише на 1 рік у 2004 році без оформлення відповідних правоустанавлюючих документів. Строк на їх користування у подальшому не продовжувався, а отже таке користування є самовільним, що суперечить вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутні також документи, які б свідчили, що земельні ділянки позивачам були виділені в натурі, визначено їх межі.

Самовільне використання земель комунальної власності територіальної громади села позивачами судова колегія не може розцінювати як користування земельними ділянками у порядку, визначеного законом, а тому позивачі не є землекористувачами земельних ділянок у розумінні вимог закону.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачі не є землекористувачами спірних земельних ділянок, погодження сільською радою з ними передачу третім особам у власність земельних ділянок не потребувалось.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачами не надано доказів постійного звернення до сільської рази із заявами, як останні на те послались у позові, щодо передачі їм у власність земельних ділянок.

Відповідно до листа від 30 червня 2015 року за №166-02-14 ( т.1,а.с.159) Тарганської сільської ради, направленого на ім'я ОСОБА_11, протягом терміну вживання земельної ділянки позивач не звертався до сільської ради з приводу приватизації земельної ділянки площею 050 га, яка була виділена у тимчасове користування, ні в усній, ні в письмовій формі, а кожен рік подавав заяви про надання земельної ділянки у тимчасове користування на 1 рік.

Щодо порушення прав позивачів прийняттям Тарганською сільською радою спірних рішень, то колегія суддів вважає, що такі права останніх не було порушено, оскільки позивачі не є землекористувачами у розумінні вимог закону, заяв про передачу їм у постійне користування чи у власність спірних земельних ділянок відповідно до вимог Земельного Кодексу України не подавали.

Крім того, на час розгляду сільською радою заяв третіх осіб про надання дозволу на розробку проектної документації, позивачі також із відповідними заявами про передачу їм у власність земельних ділянок, зокрема земельних ділянок, які виділено позивачам, не звертались.

Та обставина, що відсутній оновлений генеральний план села, колегія суддів вважає не є доказом незаконності оскаржуваних рішень сільської ради.

Як зазначено судом вище, діючий генеральний план села Тарган існує. Був розроблений у 1971 році.

Відповідно до рішення Тарганської сільської ради №263 від 12 березня 2015 року доручено виконавчому комітету Тарганської сільської ради замовити розробку детального плану території в районі вулиць Петровського, Шевченка в с. Тарган.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної документації" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Отже, генеральний план села Тарган існує і строк його діє відповідно до вищезазначеного закону не обмежений.

Закон України "Про регулювання містобудівної документації" не визначає такого поняття як оновлений генеральний план населеного пункту як на те послався в оскаржуваній постанові суд першої інстанції.

Стаття 19 зазначеного Закону визначає порядок прийняття детального плану території.

Зокрема, відповідно до зазначеної норми Закону, детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відсутність розробленого детального плану території в межах якої знаходяться земельні ділянки, що надані третім особам для ведення особистого селянського господарства, не є підставою для скасування прийнятих сільською радою рішень про надання дозволу третім особам на розробку проекту землеустрою з урахуванням правового статусу земельних ділянок - землі сільськогосподарського призначення, та з урахуванням цільового призначення виділених земельних ділянок - для ведення особистого селянського господарства.

Оскільки судом першої інстанції не було достовірно встановлено статусу спірних ділянок, не надано оцінки зібраним доказам з урахуванням вимог чинного законодавства України, а також не встановлено, чи є позивачі землекористувачами саме виділених позивачам земельних ділянок у розумінні вимог земельного законодавства, вважати законним оскаржуване судове рішення колегія суддів не має підстав.

Враховуючи вищевикладені доводи та встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення №№ 280, 281, 282, 283, 284, 285, 286, 287 від 11.06.2015 року Тарганської сільської ради Володарського району Київської області відповідають вимогам закону, прийняті повноважним органом сільської ради, з дотриманням вимог чинного законодавства України, а тому відсутні правові підстави для їх скасування.

З цих підстав постанова Володарського районного суду Київської області підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального права з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи

За таких підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Володарського районного суду Київської області від 24.10.2017 року скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити.

Постанову Володарського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Тарганської сільської ради Володарського району Київської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12 про визнання протиправними та скасування рішень відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 17 січня 2018 року.