Справа № 804/6661/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 р. Справа № 804/6661/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняКарімовій Ю.Р.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 Копань А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Територіального сервісного центру №1243 про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2017р. ОСОБА_5 звернувся з позовом до Територіального сервісного центру №1243 та просить визнати протиправною відмову відповідача та зобов`язати відповідача вилучити запис про арешт майна та заборону відчуження з рухомого майна, що належить позивачу, а саме: автомобіль легковий KIA Ceed, 2008 року випуску, колір світло-сірий, номер об`єкта: НОМЕР_1, номер державної реєстрації: НОМЕР_2, внесений на підставі постанови виданої 23.02.2011 року Саксаганським ВДВС Криворізького МУЮ, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та зняти з обліку зазначений транспортний засіб.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що як власник транспортного засобу KIA Ceed, 2008 року випуску, колір світло-сірий, номер об`єкта: НОМЕР_1, номер державної реєстрації: НОМЕР_3 звернувся до відповідача із заявою про вилучення запису про арешт майна та зняття з обліку транспортного засобу, проте відповідач надав лист з відмовою у вчиненні зазначених дій. Позивач вважає зазначену відмову протиправною і зазначає, що відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №51644993 від 07.03.2017р. запис про обтяження у вигляді арешту рухомого майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 20.01.2012р. в рамках ВП №30771597 об'єктом обтяження якого є автомобіль легковий KIA Ceed, 2008 року випуску, колір світло-сірий, номер об`єкта: НОМЕР_1, номер державної реєстрації: НОМЕР_3 та запис про обтяження у вигляді арешту рухомого майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 18.02.2011р. в рамках ВП №24600379 предметом обтяження якого є все нерухоме майно вилучено за завершенням п'ятирічного терміну зберігання. Також, позивач посилається на лист №08-40/20598 від 17.06.2015р. Саксаганського ВДВС Криворізького міського управління юстиції, із змісту якого вбачається, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт №9620842 від 18.02.2011р. за виконавчим документом №2-13852 від 28.10.2010р., виданим Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, відповідно до реєстру виконавчих проваджень та журналу обліку виконавчих документів завершено на підставі фактичного виконання. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до листа від 08.11.2016р. Жовтневого ВДВС м. Кривий Ріг 25.03.2014р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого листа №2-5863 від 26.01.2011р. стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». У зв'язку з чим, враховуючи приписи п. 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388, вважає, що відмова відповідача є протиправною.

Представник позивача в судовому засіданні вищевказані позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, у письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що за результатами розгляду заяви позивача було надано відповідь про неможливість перереєстрації вказаного транспортного засобу з підстави наявності в базі НАІС МВС України відомостей про накладення арешту на все майно позивача відповідно до постанови державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 23.02.2011р. Також, представник відповідача зазначає, що відповідно до п. 41 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388, встановлено заборону зняття з обліку та/або перереєстрації на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі МВС є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця. А зняття з обліку або перереєстрація на нового власника транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, здійснюється за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя). Оскільки на час звернення позивача із заявою, відповідач не мав постанови державного виконавця про скасування арешту та заборони відчуження, отже і підстав для вилучення відомостей по накладенню арешту з Єдиного державного реєстру МВС не було. Не було отримано відповідачем і письмової згоди обтяжувача (заставодержателя) на зняття з обліку або перереєстрацію на нового власника транспортного засобу. Щодо посилань позивача на витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з якого було виключено записи про накладення арешту як підставу для вилучення відомостей з Єдиного державного реєстру МВС, то представник відповідача зазначив, що арешт було накладено на підставі постанови державного виконавця, а тому відповідно д ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» і його скасування здійснюється на підставі постанови державного виконавця. За викладеного, відповідач вважає, що відповідь від 19.04.2017р. про неможливість перереєстрації транспортного засобу позивачеві надано у відповідності до вимог чинного законодавства.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі.

31.03.2017р. ОСОБА_5 як власник транспортного засобу KIA Ceed, 2008 року випуску, колір світло-сірий, номер об`єкта: НОМЕР_1, номер державної реєстрації: НОМЕР_3 звернувся до Територіального сервісного центру №1243 із заявою про вилучення запису про арешт майна та зняття з обліку транспортного засобу (а.с. 31-32).

19.04.2017р. відповідачем було надано лист №31/4-1243-18-3 у якому позивачеві було відмовлено в знятті з обліку транспортного засобу на підставі того, що постанова державного виконавця про скасування арешту та заборони відчуження не надходила, а, відтак, і законної підстави для вилучення відомостей про накладення арешту з Єдиного державного реєстру МВС не має; також не було отримано і письмової згоди обтяжувача (заставодержателя) на зняття з обліку або перереєстрації на нового власника транспортного засобу, що підтверджується копією відповідного листа (а.с. 10).

Позивач не погоджується з вказаною вище відмовою, посилаючись на те, що в реєстрах обтяжень рухомого майна запис про арешт майна вилучений, підстав, передбачених ч. 5 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», для звернення до суду не має. Крім того, відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388 зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року (далі - Порядок №1388).

Пунктом 41 Порядку №1388 передбачено, що забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі МВС є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця.

Зняття з обліку або перереєстрація на нового власника транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, здійснюється за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі наявності відомостей у Єдиному державному реєстрі МВС про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація транспортних засобів.

Як було встановлено в ході судового розгляду справи та підтверджується матеріалами справи, позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про вилучення відомостей про арешт майна та зняття з обліку транспортного засобу, у зв'язку із наявністю відомостей у Єдиному державному реєстрі МВС про арешт та заборону відчуження майна, накладених постановою державного виконавця Саксаганського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 23.02.2011р., що підтверджується копією відповідного листа та копією витягу з реєстру (а.с. 10, 37).

За таких обставин, посилання представника позивача на те, що виконавче провадження, в рамках якого постановою державного виконавця було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно позивача, фактично виконане та арешт підлягає скасування із внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру МВС є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, про зняття арешту з майна приймається постанова органом ДВС, який його накладав або скасовується арешт за рішенням суду, який його застосував.

Так, Саксаганським ВДВС Криворізького міського управління юстиції на звернення позивача було надано роз'яснення листом від 17.06.2015р. про те, що арешт на нерухоме майно було накладено за виконавчим документом №2-13852 від 28.10.2010р., який був виданий Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу у зв'язку з чим з питань зняття такого арешту слід звернутися до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу (а.с. 13).

Тобто, оскільки накладення арешту на автомобіль відбулося на підставі виконавчого документу виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, то і зняття арешту повинно відбуватися за ухвалою Жовтневого районного суд м. Кривого Рогу.

Проте, позивачем відповідної постанови ДВС або рішення (ухвали) суду про зняття арешту з автомобілю позивача до заяви надано не було, що підтверджується змістом заяви позивача (а.с. 31-32).

Враховуючи те, що відповідачу не було надано позивачем ні постанови ДВС, ні ухвали суду про зняття арешту з автомобілю, тому і підстав для внесення даних про вилучення відомостей про арешт майна та зняття з обліку транспортного засобу у Єдиному державному реєстрі МВС були відсутні.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і ч. 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України на позивача покладено обов'язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Представник позивача у ході судового розгляду справи жодних належних та допустимих доказів щодо протиправності оспорюваної відмови не навів та не надав, з урахуванням обставин, встановлених у ході розгляду справи, які не спростовані позивачем належними доказами.

В той же час, відповідачем надані докази, що свідчать про обґрунтованість надання відмови позивачеві у вилученні відомостей про арешт автомобілю та зняття його з обліку з реєстру без відповідної ухвали суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадової особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2 вказаного вище Кодексу, суд приходить до висновку, що при наданні позивачеві відмови, викладеній у листі №31/4-1243-18-3 від 19.04.2017р., відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Також, не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача вилучити запис про арешт майна та заборону відчуження з рухомого майна, що належить позивачу, а саме: автомобіль легковий KIA Ceed, 2008 року випуску, колір світло-сірий, номер об`єкта: НОМЕР_1, номер державної реєстрації: НОМЕР_2, внесений на підставі постанови виданої 23.02.2011р. Саксаганським ВДВС Криворізького МУЮ, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та зняти з обліку зазначений транспортний засіб, оскільки ці вимоги є похідними та можуть бути задоволені лише у разі визнання судом відмови протиправною.

Однак судом не встановлено, а позивачем не доведено протиправності відмови відповідача щодо вилучення із Єдиного державного реєстру МВС запису про арешт майна та заборону відчуження з рухомого майна, що належить позивачу, а тому вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За викладених обставин, у задоволенні позову позивачеві слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Територіального сервісного центру №1243 про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2017 року

Суддя С.О. Конєва