Справа № 806/3128/17
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Житомир справа № 806/3128/17

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черняхович І.Е.,

секретар судового засідання Степанчук С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправним дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,11 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради у строк визначений Земельним кодексом України;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розглянути повторно заяву про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,11 га;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення 0,11 га для ведення особистого селянського господарства.

Також просив всі витрати повязані з розглядом справи в суді покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,11 га, яка знаходиться в с. Миролюбівка Житомирського району Житомирської області. Однак, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області двічі відмовило у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. В своїй відмові відповідач вказав, що відповідно до постанови Кабінету ОСОБА_4 України № 413 від 07.06.2017 про "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядженнями ними", відповідач під час передачі у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення формує перелік земельних ділянок та визначає їх площу, які можливо передати у безоплатну приватизацію на території відповідної області не більше 25 відсотків від площі земельних ділянок, які було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу. Так, відповідачем вказано, що земельна ділянка площею 0,11 га, яка розташована в с. Меролюбівка Житомирського району Житомирської області, не включена до зазначеного переліку. На думку позивача, відмова у безоплатній передачі земельної ділянки за таких підстав є не законною. Відтак, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні. Зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області діє на підставі і у спосіб визначений законом. Так, під час розгляду заяв позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач керувався вимогами Стратегії (постанова КМУ №413 від 07.06.2017). Вказана Стратегія є обов'язковою для всіх землекористувачів земель сільськогосподарського призначення державної власності. Вважає, що дозволи на виготовлення, погодження та затвердження проектів землеустрою земель сільськогосподарського призначення державної власності мають надаватись позивачу тільки за результатами проведення земельних торгів, що передбачено ст.135-137 Земельного кодексу України.

Крім того, у своїх запереченнях відповідач пояснив, що подані з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з відведенням земельної ділянки, графічні матеріали "Викопіювання з ортофотоплану Миролюбівської сільської ради" не відповідають вимогам Закону України "Про державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру. Також безпосередньо у графічній частині не наводиться інформація стосовно населеного пункту, частина території якого відображена на графічних матеріалах. З урахуванням вище зазначеного, позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

17 листопада 2017 року ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 14:15 04.12.2017.

04.12.2017 судове засідання було відкладено, оскільки відповідачем було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

07.12.2017 судом з власної ініціативи було витребувано належним чином завірені копії викопіювання з кадастрової карти (плану), які подавались ОСОБА_1 в серпні, вересні 2017 року та зобовязано відповідача надати документи у судове засідання, призначене на 10.01.2018 об 11:00.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, розглянувши наявні у справі матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення у розгляді справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №14 від 19.02.2009 надано дозвіл на оформлення права власності на частину будівлі автогаража, який знаходиться за адресою: вул. Культосвітня 31А, с. Миролюбівка, Житомирський район, Житомирська область (а.с. 19). Відповідно до акта прийому - передачі №2 від 23.02.2009 ОСОБА_1 було передано у власність автогараж та під'їзна площадка з твердим покриттям (а.с.15). Як вбачається з свідоцтва про право власності серії САА №508460 та з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником зазначеного автогаражу за №1-1 загальною площею 123.9 кв.м (а.с. 16-18).

Позивач звернувся з заявою до Головного управління Держгкеокадастру у Житомирській області про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,11 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.43). До заяви ОСОБА_1 було додано Викопіювання з ортофотоплану Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 44).

Листом від 18.08.2017 №Ф-11639/0-9841/6-17 Головне управління Держгеокадастру повідомило позивачу, що відповідно до постанови Кабінету ОСОБА_4 України № 413 від 07.06.2017 про "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядженнями ними", відповідач під час передачі у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення формує перелік земельних ділянок та визначає їх площу, які можливо передати у безоплатну приватизацію на території відповідної області не більше 25 відсотків від площі земельних ділянок, які було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу. Так, відповідачем вказано, що земельна ділянка площею 0,11 га, яка розташована в с. Меролюбівка Житомирського району Житомирської області, не включена до зазначеного переліку. Відтак, позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про розроблення проекту землеустрою (а.с. 20).

В подальшому позивач повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою (а.с. 45). Також додав до заяви Викопіювання з ортофотоплану Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 46).

За результатами розгляду, відповідач повторно листом від 28.09.2017 року № Ф-12761/0-10699/6-1 відмовив позивачу у наданні вказаної земельної ділянки у власність у зв'язку з тим, що зазначена земельна ділянка не включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у третьому кварталі 2017 року на території Житомирської області. Дане рішення прийняте на підставі постанови Кабінету ОСОБА_4 України № 413 від 07.06.2017 про «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» (а.с.21).

Не погодившись з відмовою у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом ч.2 ст.116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Нормами ч.2 ст.22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до ч.3 ст.22 Земельного кодексу України визначено що, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Приписами ч.3 ст. 134 Земельного кодексу України встановлено, що земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

За змістом ч.1 ст.118 Земельного кодексу України громадянин зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом ч. 4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Приписами ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз правових норм свідчить на користь висновку, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вже встановлено судом, позивач неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,11 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Миролюбівської сільської ради. Однак, за результатами розгляду заяв ОСОБА_1, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листами від 18.08.2017 № Ф-11639/0-9841/6-17, від 28.09.2017 № Ф-12761/0-10699/6-1 відмовляло позивачу в отриманні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відмови були вмотивовані Стратегією удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 07.06.2017 № 413.

Суд звертає увагу, що постанова Кабінету ОСОБА_4 України № 413 від 07.06.2017 року про "Деякі питання удосконалення в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", на яку посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності у власність чи користування громадянам, а лише затверджує стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Будь-яких змін до порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України, у зв'язку із затвердженням вказаної Стратегії, не внесено.

Отже, відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, керуючись Постановою КМУ № 413 від 07.06.2017, діяв всупереч вимогам Земельного кодексу України.

Разом з тим, до клопотання про отримання земельної ділянки слід додавати графічні матеріали, на яких зазначено її бажане місце розташування. Метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації відповідачем для перевірки відповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Від перевірки указаних підстав залежить рішення відповідача про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем разом з клопотанням подавалися графічні матеріали, а саме: викопіювання з ортофотоплану Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 44, 46) ортофотоплану Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 44, 46)

Обґрунтовуючи свою правову позицію у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про обєкти Державного земельного кадастру виготовляються викопіювання з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру.

Викопіювання виготовляються в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру. Відтак, відповідач вважає, що поданні Викопіювання позивачем не відповідають вимогам нормативно - правовим актам, а тому не можуть бути розцінені, як належні графічні матеріали.

Судом безспірно встановлено, що відповідач в обґрунтування відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки керувався Постановою КМУ № 413 від 07.06.2017. Проте Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області під час розгляду заяв ОСОБА_1, жодним чином не повідомило позивача про невідповідність поданих ним графічних матеріалів вимогам закону.

За таких обставин, суд критично оцінює обґрунтування відповідача, з огляду на те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України).

Враховуючи зазначене, позовна вимога про визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,11 га у власність на території Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області для ведення особистого селянського господарства підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою суд зазначає наступне.

Рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення, а саме тих обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими.

Суд звертає увагу, що саме по собі судове рішення про визнання дій протиправними не відновлює порушеного права позивача на прийняття відповідачем вмотивованого рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме: запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

З цих підстав, суд для захисту прав позивача вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та прийняти законне рішення за наслідками розгляду.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіряючи рішення, дії та бездіяльність субєкта владних повноважень суд перевіряє чи вчиненні вони у межах та у спосіб визначених законом. З огляду на встановлені обставини та нормативно - правове регулювання, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено права та законні інтереси позивача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання або відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отже, суд вважає, що задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо здійснення дозвільної діяльності на розробку проекту землеустрою та зобов'яже відповідача вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.

Керуючись статтями 77, 90, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул. Довженка 45, м. Житомир, ) щодо відмови ОСОБА_6 (вул. Культосвітня 25, с. Миролюбівка Житомирського району Житомирської області) у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,11 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 липня 2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,11 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович

Повне судове рішення складене 17 січня 2018 року