Справа № 592/6042/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Котенко О.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 592/6042/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Калиновського В.А.

суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.12.2017, м. Суми, Сумська область, повний текст складено по справі № 592/6042/17

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР №620138 від 23.05.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3, в якому просив суд: скасувати постанову інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3 серії АР №620138 від 23.05.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч.1 ст.122 КУпАП.

В обгрунтування позову зазначив, що 23.05.2017 року близько 12.00 год. Інспектором Управління патрульної поліції в м.Суми ОСОБА_3 у центрі міста поблизу перехрестя вул. Покровська Площа та вул. Кузнечна після зупинки автомобіля стосовно нього була винесена постанова серії АР №620138 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у виді штрафу у розмірі 255грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Відповідно до постанови адміністративне стягнення винесене за невиконання вимог знаку 4.2 «Рух праворуч» при русі автомобіля з вул. Кооперативна у напрямку вул. Кузнечна. Дійсно під час руху по вул. Кооперативна при виїзді на перехрестя поблизу універмагу «Київ» відповідно до вимог знаку 4.2 «Рух праворуч» він повинен був повернути праворуч, проїхати уздовж універмагу, перебудуватися через 4 смуги руху у крайню праву, після чого доїхавши до світлофора повернути ліворуч та розвернутися. Проте, виїхавши на перехрестя, при повороті праворуч рух автомобіля перетинав довгий пішохідний перехід через 8 смуг руху транспорту (по 4 у кожному напрямку), на якому у той час знаходилося чимало пішоходів. Крім того, за пішохідним переходом на самому перехресті була значна кількість автомобілів, які на короткій ділянці від переходу до світлофора перебудовувалися із ряду в ряд. Виїзд на пішохідний перехід, на якому перебували пішоходи, з одночасною перебудовою у крайню праву смугу руху могло створити аварійну ситуацію, тому за відсутності поблизу автомобілів, які рухалися по головній дорозі зліва, він вирішив їхати прямо, не перетинаючи пішохідного переходу. Вважає, що його дії були вчинені у стані крайньої необхідності і наслідки від них є менш значними, ніж небезпека створення аварійної ситуації на жвавому перехресті, яка не могла бути усунута іншими засобами, а тому у відповідності зі ст.18, п.4 ч.1 ст.247 КУпАП це є обставиною, що виключає провадження в справі адміністративне правопорушення. У постанові про накладення адміністративного стягнення відсутні будь-які посилання на докази правопорушення. Відповідно до ст.283 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення, крім інших даних, обов'язково повинна містити відомості про технічні засоби, якими здійснювався фото або відеозапис обставин події. У наданій йому копії постанови такі відомості відсутні. Інші докази вчиненого правопорушення, передбачені ч.1 ст.251 КУпАП, у справі також відсутні. Свідки пригоди не встановлювалися та не опитувалися, пояснення від нього не відбиралися, рапорти працівники поліції до винесення постанови про накладення адміністративного стягнення не складали. Патрульний автомобіль рухався слідом за його автомобілем без проблискових маячків, які, на його думку, були вимкнені навмисно. Після його повороту ліворуч з метою уникнення створення аварійної ситуації на патрульному автомобілі відразу включили проблискові маячки та сирену, змусивши його зупинитися, після чого склали постанову про накладення адміністративного стягнення. Управління патрульної поліції того населеного пункту, де було скоєно порушення ПДР. Стаття 258 КУпАП зобов'язує патрульного поліцейського виносити постанову відповідно до вимог ст.283 КУпАП. Співробітник поліції спочатку повинен розглянути адміністративну справу (вивчити докази, показання свідків, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, документи, позицію адвоката тощо). Розглядатися справа про порушення Правил дорожнього руху може тільки у приміщенні відповідного управління патрульної поліції. У даному випадку за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 18/1. Проте інспектор патрульної поліції положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, чим суттєво порушив його права. Таким чином, допущені порушення вимог закону, а саме: інспектор патрульної поліції незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи; інспектор патрульної поліції позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП; Інспектор патрульної поліції порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст.278, 279 КУпАП.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.12.2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ч. 3 ст. 258, ст.ст. 258, 276, 279, 283, 284 КУпАП, ч. 2 ст. 19, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 2, 6, ч. 1 ст. 5, ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист людини та основоположних свобод, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Позивач надав до суду заяву, в якій зазначив, що повністю підтримує доводи, приведені ним в апеляційній скарзі, просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно постанови серії АР №620138 від 23.05.2017 року, винесеної інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Суми ОСОБА_3, 23.05.2017 року об 11.55 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м.Суми по вул. Кооперативна, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», а саме здійснив рух ліворуч, чим порушив п.п.33.4.2 Правил дорожнього руху України. Даною постановою на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.13).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Як свідчать матеріали справи, 23.05.2017 року об 11.55 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м.Суми по вул. Кооперативна, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», а саме здійснив рух ліворуч, чим порушив п.п.33.4.2 Правил дорожнього руху України.

Згідно з п.п. 33.4.2 ПДР України знак 4.2 "Рух праворуч" дозволяє рух лише праворуч.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З наданого відповідчем до суду відеозапису вбачається, що 23.05.2017 р. близько 11.50 в м. Суми по вул. Кооперативна нарядом поліції було виявлено автомобіль позивача, який не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 "Рух праворуч" та здійснив рух ліворуч.

В своїй позовній заяві позивач зазначив про те, що ним не були виконані вимоги знака 4.2 ПДР України, оскільки він вважав, що діяв в стані крайньої необхідності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що за обставин вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, судом не встановлено обставин для необхідності вчинення позивачем протиправних дій, за які встановлено відповідальність за адміністративні правопорушення, з метою усунення небезпеки, яка загрожувала державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління. При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено перед судом, що дійсно існувала небезпека, яка за певних обставин не могла бути усунута іншими засобами і що заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Таких обставин не встановлено і судом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що належними та допустими доказами відповідачем підтверджено факт порушення позивачем вимог ПДР України та здійснення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про те, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, з огляду на наступне.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України дійшла висновку, що під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді ґрунтувався на тому, що положення ст. 258 КУпАПне розповсюджувалися на ст. 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п.2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Законом України від 14 липня 2015 року №596-УІІ "Про внесення змін де деякий законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні за змістом приписи містяться в «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року N 395

При цьому, у відповідності до п. 2 розділу III Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП без складання протоколу на місці вчинення самого правопорушення.

Беручи до уваги вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави вважати, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР(ст.122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

Крім того, колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про те, що відповідачем проігноровано ст. 251 КУпАП, оскільки з приводу даної події не відібрано письмових пояснень ні у правопорушника, ні у свідків та вирішено питання на власний розсуд, оскільки це не впливає на обставини скоєного правопорушення за ст. 122 ч.1 КУпАП, яке належним чином зафіксовано відеозаписом.

Також необгрунтованими є доводи апелянта про те, що відповідач, при розгляді справи та складенні оскаржуваної постанови, не надав йому можливості скористатися правом на отримання правової допомоги, оскільки, як свідчать матеріали справи відповідачем було розяснено позивачу права, передбачені КУпАП та Конституцією України, а отже останній мав право скористатися допомогою адвоката при оскарженні винесеної постанови до суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при ознайомленні зі змістом оскаржуваної постанови, позивач, не вказав на допущені відповідачем, на його думку, порушення, будь-яких зауважень щодо порушення його права скористатися правовою допомогою, не зазначив.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що вина позивача у правопорушенні доведена зазначеними письмовими доказами. Відповідачем доведено правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваної постанови. Позивачем, в свою чергу, не надано будь-яких доказів, які б обгрунтовували його доводи, крім посилань на норми КУпАП. Поставити під сумнів обєктивність відповідача - субєкта владних повноважень, у суду підстав немає.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення від 23.05.2017 року відповідає вимогам статті 283 КпАП України, стягнення накладено у межах санкції відповідних статтей.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.12.2017 року по справі № 592/6042/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.12.2017 р. по справі № 592/6042/17 залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.12.2017 по справі № 592/6042/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 15.01.2018.