Справа № 225/5029/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року справа №225/5029/17

Приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Сухарька М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду Донецька область від 09 листопада 2017 року (повний текст складено 9 листопада 2017 року в м. Торецьку) у справі № 225/5029/17 (суддя в 1 інстанції - Скиба М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Позивач з 2010 році здобула право на отримання пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII), позивач є внутрішньо переміщеною особою.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області (далі Управління). Однак, з квітня 2017 року відповідач перестав виплачувати позивачу належну їй пенсію. Будь-які повідомлення від Управління про підстави призупинення виплат пенсії на адресу позивача не надходили. Законодавство України передбачає, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо-переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України. Таких підстав для припинення виплати пенсій, як відсутність за місцем проживання, вищенаведеними законами не передбачено. Однак, відповідач призупинив пенсію у зв'язку з тривалою відсутністю за місцем проживання. У зв'язку з цим ОСОБА_1 просила про наступне:

- визнати протиправною бездіяльність Управління щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з квітня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1;

- зобов'язати Управління відновити виплату пенсії ОСОБА_1, а також утриматися від подальшого призупинення її виплати.

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 9 листопада 2017 року у справі № 225/5029/17 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління, щодо припинення з 1 квітня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1.

Рішення начальника Управління №186806 від 23.03.2017 - скасовано

Зобов'язано Управління поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 з 01.04.2017.

Постанова в частині виплати ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, пенсії за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Постанова мотивована тим, що наявність рішення Комісії про відмову у поновлені виплати пенсії позивачу, не є беззаперечною підставою для припинення виплати пенсії позивачу, оскільки пенсійний фонд мав права припиняти виплату пенсії позивачу тільки після прийняття пенсійним органом відповідного рішення про її припинення, і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV). При цьому, судом першої інстанції зазначено, що при винесенні рішення не може бути застосований пункт 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з врахуванням також приписів Закону № 1706-VII. Цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та звернувся з апеляційною скаргою, у якій вказав, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені обставини справи та не вірно застосовані норми ст. 49 Закону № 1058-ІV. Пункт 5 вказаної статті передбачає припинення виплати пенсії в інших випадках передбачених законом. Також судом першої інстанції не враховано положення ст. 7 Закону № 1706-VII, положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Вказує на те, що Рішенням від 23.03.2017 № 186806 в призначенні (відновленні) соціальних виплат позивачу відмовлено, у звязку з скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач просив апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 01.01.2015 та по теперішній час перебуває на обліку в Управлінні, як отримувач пенсії у разі втрати годувальника, як внутрішньо переміщена особа, якій пенсія виплачувалася за даними електронної пенсійної справи.

Згідно з довідкою від 17.05.2016 № (а.с.5) ОСОБА_1 є внутрішньо-переміщеною особою, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 б. 30, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Отже, позивач набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою.

З квітня 2017 року відповідач припинив виплату пенсії позивачу шляхом перерахування на поточний рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк».

Рішенням № 186806 від 23.03.2017 Управління відповідно до п. 5 ст. 49 Закону № 1058-ІV, ст. 12 Закону № 1706-VII, п. 14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання та на підставі п. 3 Витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.03.2017 № 10 відмовлено у відновленні соціальних виплат позивачу, у звязку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак, доказів скасування цієї довідки відповідачем до справи не надано.

Таким чином, з 1 квітня 2017 року відповідач припинив виплачувати позивачу належну пенсію. Будь-які повідомлення позивачу від Управління про підстави призупинення виплат пенсії на адресу позивача не надходили.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року на підставі скасуванням довідки про взяття на облік ВПО.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Управління в рішенні від 23.03.2017 (а.с.31) про припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2017 посилається на застосування пункту 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, зазначаючи також приписи Закону № 1706-VII.

Однак, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця.

Отже, Законом № 1058-VI не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як до зясування фактичного місця проживання, скасування довідки тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з квітня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_1, в тому числі шляхом зобов'язання поновити виплату пенсії з 1 квітня 2017 року.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського міського суду Донецька область від 09 листопада 2017 року у справі № 225/5029/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Повне судове рішення складено 16 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_2