Справа № 243/6472/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року справа №243/6472/17

Приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Гаврищук Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 7 листопада 2017 року (повний текст складено 7 листопада 2017 року в м. Слов'янськ) у справі № 243/6472/17 (суддя в 1 інстанції - Кузнецов В.Р.) за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративною позовною заявою до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Управлінні. До квітня 2016 року вона отримувала пенсію шляхом зарахування її на рахунок відкритий у ПАТ «Ощадбанк», однак з квітня 2016 року виплату пенсії було припинено.

Позивачка вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її конституційні права.

В обґрунтування позовних вимог позивачка керується нормами ст. ст. 4, 5, 8, 47 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), ст. 2 Закону України від 16.12.1993 № 3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (далі - Закон № 3721-XII), Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669-VII), ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ст. 7 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), постанови КМУ № 595 від 07.11.2014 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», ст.ст. 1, 8, 19, 22, 24, 64 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 2 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV).

Просила суд визнати протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати їй пенсії за віком з квітня 2016 року, визнати протиправним та скасувати рішення Управління про призупинення (припинення) виплати пенсії, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити їй нарахування та виплату пенсії та сплатити заборгованість за період, починаючи з квітня 2016 року, а також утриматись від подальшого призупинення виплати пенсії.

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 7 листопада 2017 року у справі № 243/6472/17 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1 червня 2016 року.

Зобов'язано Управління поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 червня 2016 року на рахунок ОСОБА_1, відкритий нею раніше у публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Допущено до негайного виконання постанову суду в частині присудження виплати пенсії позивачці у межах суми стягнення за один місяць.

У задоволення іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що кожен громадянин України має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав. Судом встановлено, що відповідне Рішення Фондом як пенсійним органом щодо відмови у нарахуванні та виплаті або припинення виплати позивачці пенсії не приймалося, що не заперечувалось відповідачем.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та звернувся з апеляційною скаргою, у якій вказав, що підзаконними нормативно-правовими актами передбачені підстави для припинення фінансування з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території виключно за Фактичним місцем проживання (перебування).

Управлінням встановлено, що за адресою, вказаною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач не мешкає. Тобто відомості, які були надані позивачем до Управління, апелянт вважає недостовірними.

Також, як вбачається із перелічених норм в апеляційній скарзі, перелік підстав для припинення виплати пенсії не є вичерпним та може бути врегульовано іншими нормативно-правовими актами, що зазначено в постанові Вищого адміністративного суду України №338/1011/16 від 21.03.2017.

Відповідач просив апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком, що підтверджено Пенсійним посвідченням, виданого Пенсійним фондом України (а. с. 6).

Відповідно до Довідки від 24.11.2014 № ОСОБА_1 взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, зареєстроване фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а. с. 7).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні. Пенсія виплачена по 31 травня 2016 року.

За результатами обміну інформацією з органами соціального захисту про осіб, які взяті на облік відповідно до Постанови КМУ від 01.06.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», ОСОБА_1 з 01.06.2016 було призупинена виплата пенсії для з'ясування фактичного місця проживання пенсіонера.

Суд зазначає, що на момент припинення виплати пенсії позивачу довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, не була скасована.

Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що позивачка є пенсіонером, з 24 листопада 2014 року перебуває на обліку як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, її зареєстроване фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, перебуває на обліку у відповідача з листопада 2014 року. З 01 червня 2016 року відповідачем припинено виплату пенсії.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачці з 1 червня 2016 року, оскільки відповідачем в своїх запереченнях зазначено, що пенсія позивачу виплачена з 01 липня 2014 року по 31 травня 2016 року.

Отже, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачу з 1 червня 2016 року, на підставі не підтвердження її місця перебування.

Відповідно до статті 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Управління не приймало жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу з 01.06.2016.

В письмових поясненнях відповідач посилається на застосування пункту 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, зазначаючи також приписи Закону № 1706-VII.

Однак, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця. Зміна місця проживання не свідчить про те, що призначення пенсії відбулось на підставі недостовірних документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з червня 2016 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_1, в тому числі шляхом зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість за період, починаючи з 1 червня 2016 року.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 7 листопада 2017 року у справі № 243/6472/17 за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 16 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

Т.Г.Гаврищук