Справа № 314/4561/17(2-а/314/142/2017)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2018 рокусправа № 314/4561/17(2-а/314/142/2017)
Суддя І інстанції Беспалько Т.Д.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий - суддя Чепурнова Д.В.

судді: Сафронової С.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, згідно з яким просив:

- визнати протиправною бездіяльність Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Управління ПФУ Вільнянського району Запорізької області), яка полягає у невиплаті, починаючи з жовтня 2016 року, пенсії ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати рішення Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Управління ПФУ Вільнянського району Запорізької області) про призупинення (припинення) виплати пенсії, ОСОБА_1;

- зобовязати Запорізьке приміське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Управління ПФУ Вільнянського району Запорізької області) поновити виплату пенсії ОСОБА_1 негайно, а також утриматися від подальшого призупинення її виплати.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобовязано Запорізьке приміське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії з 01 березня 2017 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Запорізьке приміське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просило її скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована наявністю в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформації «переселець не зареєстрований» відносно ОСОБА_1, що виключає можливість виплати останньому пенсії.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач відповідно до довідки від 27 вересня 2016 року № НОМЕР_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, де зазначено фактичне місце проживання: вул. Дзержинского, б. 117, Люмимівка, Волььнянський район, 70033.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для припинення виплати пенсії позивачу з жовтня 2016 року здійснено в результаті отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб по причині того, що позивач має статус «переселенець не зареєстрований».

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (далі закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першої цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) у разі смерті пенсіонера;

3) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

4) в інших випадках, передбачених законом.

Вказаний перелік є виключним.

З аналізу зазначених норм Закону можна дійти висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Отже, спеціальним Законом не передбачено можливості припинення виплати пенсії у випадку наявності в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформації «переселець не зареєстрований».

Оскільки виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», колегія суддів дійшла висновку про неправомірність таких дій відповідача.

Посилання відповідача на постанови КМУ від 05 листопада 2014 року №637 та від 01 жовтня 2014 року №509 є безпідставним, оскільки останні є підзаконними нормативно-правовими актами, у звязку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів зауважує, що при застосуванні норм права, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надано Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу (ч. 4 ст. 9 КАС України).

Крім того слід зазначити, що припинення виплати позивачу пенсії у звязку із наявністю в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформації «переселець не зареєстрований» суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обовязку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, встановивши обставини справи, які свідчать про те, що єдиною підставою для припинення виплати пенсії позивачу стала наявность в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформації «переселець не зареєстрований», колегія суддів дійшла висновку, що у спірному випадку встановлено факт порушення відповідачем конституційного права позивача на соціальний захист.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник