Справа № 803/1886/17
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року ЛуцькСправа № 803/1886/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом голови Рожищенської районної ради ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 55199520 від 20.11.2017 в частині стягнення виконавчого збору,

ВСТАНОВИВ:

Голова Рожищенської районної ради ОСОБА_1 (далі голова районної ради ОСОБА_1, позивач) звернувся з позовною заявою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі УДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 55199520 від 20.11.2017 в частині стягнення виконавчого збору.

Ухвалою суду від 17.01.2018 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залучення в дану справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.12.2017 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження № 55199520 від 20.11.2017 винесену по примусовому виконанню виконавчого листа № 167/221/17, виданого 16.11.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про визнання незаконною бездіяльності голови Рожищенської районної ради ОСОБА_1 щодо неприйняття розпорядження про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та зобовязати голову Рожищенської районної ради ОСОБА_1 видати розпорядження про призначення ОСОБА_4 директором Рожищенського районного дому «Просвіта» та укласти з ОСОБА_4 контракт за результатами конкурсу від 26.01.2017, згідно протоколу № 2.

Після виходу позивача з відпустки 11.12.2017, на виконання рішення суду останнім видано розпорядження від 15.12.2017 № 90 р «Про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та укладення з ним контракту». Отже, вважає, що рішення суду було виконане добровільно та в повному обсязі згідно виконавчого документа, а тому стягнення виконавчого збору в розмірі 6400,00 грн. є неправомірним.

Відтак, просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 55199520 від 20.11.2017 в частині стягнення виконавчого збору.

Представник відповідача в письмовому відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та зазначив, що оскільки вищевказане рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області не виконане позивачем до відкриття виконавчого провадження, тому відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині стягнення виконавчого збору.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з абзацом другим частини пятої статті 26 цього Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як встановлено частиною восьмою статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних предявлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у звязку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, зазначеними нормами чітко регламентовано дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанні рішення суду та стягненні виконавчого збору.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

20.11.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3, за заявою стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55199520 з примусового виконання виконавчого листа № 167/221/17, виданого 16.11.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про визнання незаконною бездіяльності голови Рожищенської районної ради ОСОБА_1 щодо неприйняття розпорядження про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та зобовязати голову Рожищенської районної ради ОСОБА_1 видати розпорядження про призначення ОСОБА_4 директором Рожищенського районного дому «Просвіта» та укласти з ОСОБА_4 контракт за результатами конкурсу від 26.01.2017, згідно протоколу № 2.

Пунктом 3 зазначеної постанови постановлено стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 6400,00 грн. (а.с. 30).

Відкриваючи виконавче провадження № 55199520 з примусового виконання виконавчого листа № 167/221/17, виданого 16.11.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області по рішенню суду немайнового характеру, державний виконавець наділений повноваженнями щодо стягнення і виконавчого збору, що ним в даному випадку і було зроблено.

Суд вважає, що пункт 3 постанови про відкриття виконавчого провадження № 55199520 про стягнення виконавчого збору відповідачем винесено із дотриманням статей 1, 3, 26, 27 Закону № 1404-VIII та є правомірним.

У даному випадку виконання вказаного рішення суду не підпадає під випадки, визначенні статтею 27 Закону № 1404-VIII, коли виконавчий збір не стягується.

Також суд звертає увагу на те, що Законом № 1404-VIII не передбачено надання боржнику часу для добровільного виконання у справах, де він має вчинити відповідні дії, а лише зазначається про необхідність його виконання протягом десяти робочих днів.

Постанова про відкриття провадження № 55199520 від 20.11.2017 отримана позивачем 14.12.2017, що підтверджується реєстром рекомендованих листів від 14.12.2017 (а.с. 33).

На виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області головою районної ради ОСОБА_1 15.12.2017 видано розпорядження № 90 р «Про призначення ОСОБА_4 на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та укладення з ним контракту» (а.с. 34).

Цього ж дня головою районної ради ОСОБА_1 укладено контракт із керівником Рожищенського районного дому «Просвіта» ОСОБА_4, який останнім на даний час не підписано, а відтак чинності не набрав (а.с. 11-17).

Тобто, вказані дії вчинені боржником після відкриття виконавчого провадження, що виключає також його звільнення від стягнення виконавчого збору, визначеного частиною девятою статті 27 Закону № 1404-VIII.

Крім того, суд зазначає, що із переписки наявної у матеріалах виконавчого провадження та в матеріалах судової справи вбачається, що на даний час виконавче провадження не було закінчено, і стягувач заперечує його виконання боржником, так як контракт з ним не підписано, що в свою чергу свідчить про те, що рішення суду на даний час не виконано і примусове виконання продовжується.

Судом не приймаються до уваги твердження позивача та його представника про те, що в даному випадку при виконанні рішення немайнового характеру державним виконавцем не здійснювалися заходи примусового виконання такого рішення, визначені статтями 10, 63 Закону № 1404-VIII, а відтак відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, враховуючи наступне.

Згідно статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складання акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Проаналізувавши вищенаведене, та норми статті 27 Закону № 1404-VIII суд зазначає, що виконавчий збір не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду у добровільному порядку. Даний збір є платою за примусове виконання, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру, і підлягає перерахуванню до Державного бюджету. Виконавчий збір стягується відповідно до статті 26 цього Закону з боржника при відкритті виконавчого провадження, незалежно від добровільного виконання рішення суду.

Суд зазначає, що інші заходи примусового характеру, передбачені пунктом 5 статті 10 цього Закону № 1404-VIII є за своїм змістом відсилочною нормою. Саме статтею 63 цього Закону визначено, які дії вчиняє державний виконавець при виконанні рішень немайнового характеру, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, зважаючи на специфіку їх виконання, які за своїм змістом і є заходами примусового характеру.

Зокрема, статтею 75 даного Закону передбачено відповідальність за невиконання рішення суду, що зобовязує боржника вчинити дії, або утриматися від їх вчинення, а саме: виконавець накладає штраф, що і є заходом примусового виконання в розумінні вказаного Закону.

Крім того, законодавець в статті 27 Закону № 1404-VIII чітко зазначив, що виконавчий збір стягується як за виконання рішення майнового так і немайнового характеру.

Не може бути взято до уваги і твердження позивача та його представника про те, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець не переконався чи виконано рішення суду добровільно, оскільки вказане не входить до його повноважень на даному етапі. Також наявність відповідної заяви стягувача про примусове виконання рішення суду свідчить про те, що воно не є виконаним.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач довів правомірність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 55199520 від 20.11.2017 в частині стягнення виконавчого збору в розмірі 6400,00 грн.

У пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, в звязку з чим у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 268, 287, 295, 297, підпункту 15.5 пункту І розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову голови Рожищенської районної ради ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 55199520 від 20.11.2017 в частині стягнення виконавчого збору в розмірі 6400,00 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Р.С.Денисюк