Справа № 806/3076/17
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Житомир справа № 806/3076/17

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними бездіяльності та дій, скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині невиконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду по справі № 806/2971/16 від 15.05.2017;

- визнати неправомірними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині неправомірного рішення у формі повідомлення від 27.10.2017 про повернення виконавчого листа по справі № 806/2971/16 від 15.05.2017;

- скасувати рішення у формі повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 27.10.2017 про повернення виконавчого листа, як неправомірне та безпідставне.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою від 15.05.2017 по справі № 806/2971/16 зобов'язано суб'єкт владних повноважень вчинити певні дії. Однак, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України свідомо не виконуючи рішення суду повернув виконавчий лист без виконання у зв'язку з пред'явленням його не за підвідомчістю. Стверджує, що вибір місці відкриття виконавчого провадження належить стягувачу, а тому рішення державного виконавця є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у порядку письмового провадження. Крім того надала письмові заперечення, в яких вказала, що заперечує проти вимог викладених у позовній заяві, оскільки право вибору місця відкриття виконавчого провадження надано стягувачу лише у разі підвідомчості виконавчого провадження одночасно кільком органам державної виконавчої служби. На підставі викладеного вважає, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання винесено відповідно вимог чинного законодавства, тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Зважаючи на неявку сторін та керуючись приписами ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.12.17 відбувся перехід в письмове провадження. Судове рішення складено в повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень ст.258 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2017 по справі № 806/2971/16 зобов'язано Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25.11.2016 із наданням у встановлений строк відповіді по суті порушених питань.

У відповідності до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України вищезгадана постанова суду набрала законної сили 25.05.2017.

12.06.2017 Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 748/17 по справі № 806/2971/16.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 подав до Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву від 11.10.2017 про виконання рішення по вищезгаданій справі (а.с. 6).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 27.10.2017 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 прийняв рішення у вигляді повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

По суті повідомлення, виконавчий документ повернено стягувачу у звязку з предявленням його не за місцем виконання або не за підвідомчістю (а.с. 7).

Не погоджуючись із діями відповідача та вважаючи, що стягувач має право на вибір місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Приписами ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-19), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону № 1404-19 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приписами ч.3 ст.24 Закону № 1404-19 виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

На підставі п.10 ч.4 ст.4 Закону № 1404-19 встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до п.4 розд.І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказ Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за N 1302/29432 (у редакції, чинній на момент пред'явлення позивачем виконавчого листа, далі - Інструкція), відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Згідно з п.4 розд.ІІІ Інструкції виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Аналізуючи норми законодавства, суд дійшов висновку, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження надано стягувачу лише у разі підвідомчості виконавчого провадження одночасно кільком органами державної виконавчої служби, тобто тоді, коли вчинення виконавчих дії щодо виконання рішення на певній території відноситься до функцій кількох органів державної виконавчої служби.

Як встановлено судом, боржником у виконавчому листі № 748/17, виданому 12.06.2017 по справі № 806/2971/16 є Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України.

Головний сервісний центр МВС є міжрегіональним територіальним органом з надання сервісних послуг центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України у відповідності до постанови КМУ № 889 від 28.10.2015.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльності відповідача по справі, суд зазначає наступне.

З резолютивної частини постанови по справі № 806/2971/16 встановлено, що суд зобов'язав Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України надати ОСОБА_1 відповідь на звернення від 25.11.2016.

Суд звертає увагу, що Законом № 1404-19 передбачено, що виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Доказів, які б свідчили про поширення функцій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішень суду за яким боржником є Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України на територію місцезнаходження боржника та його майна, матеріали справи не містять.

Враховуючи, що боржником по справі № 806/2971/16 є міжрегіональний територіальний орган центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України, виконавчий лист по даній справі підвідомчий Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Київській області.

Суд вважає посилання позивача на відсутність підстав для повернення виконавчого документа у відповідності до ст.37 Закону № 1404-19 необґрунтованим.

Згідно зі ст.37 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

У контексті наведеного, ст.37 Закону № 1404-19 визначено вичерпний перелік причин повернення виконавчого документа стягувачу після відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу процедура повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання визначена ст.4 Закону № 1404-19.

Отже, суд не визнає неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині невиконання постанови по справі № 806/2971/16 від 15.05.2017.

Позовна вимога про визнання неправомірними дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині неправомірного рішення у формі повідомлення від 27.10.2017 про повернення виконавчого листа по справі № 806/2971/16 від 15.05.2017 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд критично ставить до тверджень позивача про наявність у стягувача права вибору місця відкриття виконавчого провадження в порядку ч.1 ст.24 Закону № 1404-19, у зв'язку з тим, що вчинення виконавчих дій по виконавчому листі № 748/17 необхідно проводити за місцезнаходженням боржника Головного сервісного центру МВС.

Враховуючи вищевикладене, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України правомірно винесено рішення про повернення виконавчого листа по справі № 806/2971/16 у зв'язку з необхідністю його звернення для виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Київській області.

Вимога позивача про скасування рішення у формі повідомлення державного виконавця від 27.10.2017 про повернення виконавчого листа не підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що таке рішення прийняте в межах компетенції державного виконавця та у відповідності до вимог Закону № 1404-19.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо відсутності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Оскільки державний виконавець повертає виконавчий документ без прийняття до виконання у разі пред'явлення такого виконавчого документа не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Головним державним виконавцем Нещадимом І.С. при розгляді виконавчого листа № 748/17 встановлено, що виконання рішення по справі № 806/2971/16 не підвідомче Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у зв'язку із зобов'язальною складовою про вчинення певних дій міжрегіональним територіальним органом Міністерства внутрішніх справ України.

За таких обставин, повідомлення про повернення виконавчого листа прийняте відповідачем на підставі Закону та у межах своїх повноважень, а тому вимога про його скасування задоволенню не підлягає.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (проспект Миру,1 В, кв.16, м.Житомир, 10020, інд. код НОМЕР_1) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул.Городецького,13, Київ 1, 01001, ) про визнання неправомірними бездіяльності та дій, скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва