Справа № 759/11534/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Коротких А.Ю.

при секретарі: Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Житомирі на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Лопачука Сергія Олександровича про визнання дій незаконними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону УПП в м. Житомир ДПП Лопачук С.О. про: визнання дій стосовно складання постанови серії АР №602712 від 16 липня 2017 року про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. - незаконними, визнання постанови серії АР № 602712 від 16 липня 2017 року протиправною та її скасування, закриття провадження по справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена без дотримання ст. 258, 283, 276 КУпАП та з порушенням прав ОСОБА_3, передбачених ст. 268 КУпАП, а саме: не надано можливості надати свої пояснення та заперечення, не надано можливості перегляду запису з камер відеоспостереження, які знаходились в межах зупинки транспортного засобу, не взято до уваги пояснення позивача щодо того, що він мав намір здійснити розворот на зустрічну смугу в дозволеному для цього місці, для чого і ввімкнув лівий поворот та почав рух з швидкістю 40 км/год.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено: визнано дії інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону УПП в м. Житомир ДПП Лопачук С.О. щодо складання постанови серії АР № 602712 від 16 липня 2017 року про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП - незаконними; постанову серії АР №602712 від 16 липня 2017 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. 00 коп. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП - скасовано, справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП України, відносно ОСОБА_3 - закрито.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Департамент патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Житомирі, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи. У тексті апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги надіслані напередодні судового засідання письмові заперечення відповідача на поданий адміністративний позов та не з'ясував підстави притягнення особи до відповідальності.

Станом на 16 січня 2018 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що інспектором патрульної поліції роти № 2 батальйону УПП в м. Житомир ДПП Лопачук С.О. винесено постанову АР № 602712 від 16 липня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та до останнього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови інспектором патрульної поліції стало те, що

16 липня 2017 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, на 86 км а/д Київ-Чоп рухався в крайній лівій смузі не маючи наміру повороту ліворуч чи розвороту, при тому що права та інші смуги не були зайняті чим порушив п. 11.2 ПДР.

Вважаючи неправомірними дії відповідача стосовно прийняття оскаржуваної постанови, а саму постанову незаконною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свій обов'язок з доказування, оскільки не надав суду, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, письмових заперечень проти позову, та доказів правомірності оскаржуваного позивачем прийнятого рішення та відповідних дій.

Однак, вказані висновки суду спростовуються наявними в матеріалах справи документами, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч. 1, 2, 3 ст. 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Ст. 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі ( ч. 2 ст. 258 КУпАП).

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (ч.5 ст. 258 КУпАП).

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Ст. 268 КУпАП визначає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов'язковою.

Положеннями ст. 276 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, що спростовує доводи позивача про порушення відповідачем правила щодо місця складення постанови та свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 стосовно визнання незаконними дій відповідача щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 602712 від 16 липня 2017 року.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції також встановлено, що 09 жовтня 2017 року за вх. № 44-178 до Святошинського районного суду надійшли письмові заперечення відповідача проти адміністративного позову (а.с. 23 - 28).

З даних заперечень вбачається, відповідач на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений законом, прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог п. 11.2., 11.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Відповідач вважає, що ОСОБА_3 не зміг спростувати відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення у зв'язку з чим дії та рішення відповідача є правомірними і обґрунтованими.

Ч. 1 ст. 11 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) передбачає приписи щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та офіційного з'ясування всіх обставин справи.

Згідно ч. 1, 2 ст.71 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність КУПАП.

Відповідно до ст. 69 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, відеозаписом події, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Як вбачається з доводів позову, позивач стверджує, що ним не було здійснено вказаних у постанові порушень Правил дорожнього руху, оскільки він мав намір здійснити розворот на зустрічну смугу в дозволеному для цього місці, яке знаходиться приблизно за 150-200 метрів від місця зупинки, для чого ввімкнув лівий покажчик повороту та скинув швидкість до 40 кілометрів на годину.

У тексті оскаржуваної постанови позивач зазначив, що з постановою не згоден (виконував приписи п. 10.4 Правил дорожнього руху).

Стосовно вказаних доводів позивача колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч. 2 ст. 8 Конституції України). Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч. 2 ст. 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом ст. 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Колегією суддів надано оцінку доводам позивача, запереченням відповідача на адміністративний позов, та доводам, зазначеним в апеляційній скарзі відповідача, однак з вказаних документів не встановлено наявність у відповідача доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Відеозапис події відповідачем до суду не надано.

Рапорт відповідача (а.с. 28) не містить номеру і дати його складення, резолюції особи, якому він ніби-то надавався, у зв'язку з чим не може бути прийнятий судом як доказ по справі.

Об'єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідачем зібрано не було.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що виключає можливість притягнення даної особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР №602712 від 16 липня 2017 року підлягає скасуванню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не підлягають задоволенню, оскільки згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Даний спір, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, являється спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка встановленим обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1 п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Житомирі - задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_3 до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Лопачука Сергія Олександровича про визнання дій незаконними та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 602712 від 16 липня 2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді І.В. Федотов

А.Ю. Коротких

Повний текст постанови виготовлено 16 січня 2018 року.