Справа № 320/5874/17(2-а/320/239/17)
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2018 року справа № 320/5874/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.,

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області (суддя Колодіна Л.В.) від 27 вересня 2017 року в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 соціального захисту населення Мелітопольської міської ради

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 17 серпня 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Мелітопольської міської ради щодо припинення виплати щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та зобовязати ОСОБА_2 соціального захисту населення Мелітопольської міської ради відновити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з моменту припинення, тобто з вересня 2016 року.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 соціального захисту населення Мелітопольської міської ради, як одержувач щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 соціального захисту населення Мелітопольської міської ради з заявою щодо поновлення виплати адресної допомоги, в якій зазначила, що допомога була призначена з 01 березня 2016 року по 08 червня 2016 року у розмірі 422,00 грн., на наступний період виплата допомоги була припинена.

ОСОБА_2 соціального захисту населення Мелітопольської міської ради № К-148/з від 26.07.2017 позивача повідомлено, що остання не має права на отримання адресної допомоги, як працездатна особа, яка доглядає за дитиною до трьох років, оскільки відповідно до п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014, особи працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, на новий строк не призначається.

Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду за захистом прав, при цьому виніс постанову, якою відмовив в задоволенні адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку про скасування постанови суду першої інстанції у звязку з порушенням судом норм процесуального права, адже відповідно до статті 100 КАС України у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з положеннями статті 7 цього Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 2014 року перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як внутрішньо переміщена особа.

У звязку з народженням 16 квітня 2015 року у ОСОБА_1 другої дитини ОСОБА_3, рішенням відповідача позивачеві було призначено допомогу у розмірі 442 грн. як особі, що здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також допомогу дітям у розмірі 884,00 грн. на кожну особу.

З червня 2016 року ОСОБА_1 припинено виплату грошової допомоги, оскільки, як зазначає відповідач, стало відомо, що позивачеві виплата грошової допомоги була припинена з 21.02.2015 відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014, а тому позивач мала право на призначення грошової допомоги лише на двох дітей, яка й виплачувалася надалі з 09 червня 2016 року.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Відповідно до пункту 3 Порядку грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сімю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сімї у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сімї); для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сімї).

Якщо у складі сімї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сімї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сімї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також предявляє довідки всіх членів сімї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Згідно з пунктом 7 Порядку якщо у складі сімї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сімї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що особам працездатного віку припиняється виплата грошової допомоги у випадку, якщо такі особи не працевлаштувалася, при цьому на наступний строк таким особам грошова допомога не призначається.

В запереченнях на позов та апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Мелітопольської міської ради зазначає, що ОСОБА_1 з 21.02.2015 було припинено виплату грошової допомоги на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2017 відповідача було зобовязано надати засвідчену у встановленому законом порядку копію рішення про припинення ОСОБА_1 виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

На виконання вимог ухвали відповідачем було надано рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам на проживання від 02.12.2014, проте вказане рішення не містить жодних доказів щодо припинення позивачеві виплати вказаної допомоги саме на підставі пункту 7 Порядку, що свідчить про недоведеність обґрунтованості та законності припинення її виплати з червня 2016 року.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про недоведеність відповідачем правомірності своїх дій.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача у серпні 2016 року з заявою щодо поновлення виплати грошової допомоги у розмірі 442,00 грн., виплата якої була припинена з 08.06.2016, проте листом № П-162/з від 17.08.2016 позивачеві було відмовлено та зазначено, що особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п. 7 Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Отже, саме з моменту отримання відмови у поновленні виплат позивач дізналася про порушення своїх прав, тобто у особи виникло право на звернення з відповідним позовом до суду, тоді як до суду ОСОБА_1 звернулася тільки 17 серпня 2017 року

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свої прав.

Колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи апелянта щодо поважності пропуску строку, оскільки відповідь на звернення щодо адресної грошової допомоги від відповідача не отримувала, а після припинення виплати допомоги вважала, що це тимчасовий захід, повязаний з перевіркою відповідача ДФІ України, адже, як вбачається зі змісту заяви, особисто поданої ОСОБА_1 05 серпня 2016 року, останній було відомо, що виплата адресної допомоги буде припинена з 09 червня 2016 року, а також про підстави такого припинення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 за період з вересня 2016 року по 16 лютого 2017 року включно підлягають залишенню без розгляду.

В іншій частині позов в межах строку звернення до суду, установленого законом, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вбачаються підстави для скасування постанови та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 322, Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2017 року в адміністративній справі № 320/5874/17 - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Мелітопольської міської ради щодо припинення ОСОБА_1 виплати щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобовязати ОСОБА_2 соціального захисту населення Мелітопольської міської ради відновити виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 17 лютого 2017 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з вересня 2016 року по 16 лютого 2017 року залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з 18 січня 2018 року і оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова