Справа № 2а-4468/11/1070
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

16.01.2018 Київ К/9901/513/18 2а-4468/11/1070
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Татьяна» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.10.2011 р. (суддя Головенко О.Д.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2012 р. (судді: Петрик І.Й., Аліменко В.О., Земляна Г.В.) у справі №2а-4468/11/1070 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Татьяна» до Київської обласної митниці про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

04.10.2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Татьяна» (далі - ТОВ «Татьяна», платник податків, позивач у справі) звернулось до суду з адміністративним позовом до Київської обласної митниці (далі - Митний орган, Митниця, відповідач у справі), в якому просить визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.08.2011 року: № 114, яким визначено суму податкового зобов'язання з мита на товари, що ввозяться на територію України за основним платежем 12590,50 грн. і за штрафними санкціями 3147,63 грн., № 120, яким застосований штраф з цього ж виду податку у розмірі 12590,50 грн., № 115, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, за основним платежем 2518,10 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 629,53 грн., № 121, яким застосовані штрафні санкції з цього податку 2518,10 грн., з огляду на протиправність їх прийняття.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 20.10.2011 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2012 р., відмовив у задоволені позову.

Суди попередніх інстанцій встановили, що невиїзна документальна Товариства проведена відповідачем 15.07.2011 р. щодо дотримання позивачем законодавства України з питань митної справи при митному оформлені товарів, за результатами якої складено акт №н41/11/125000000/19411409 та виявлено невідповідність коду товару заявленого позивачем у вантажних митних деклараціях №125000006/8/121027 від 19.09.2008 р., №125000006/8/121365 від 24.10.2008 р., коду УКТЗЕД, що спричинило порушення Закону України «Про митний тариф України» від 05.04.2001 р. №2371-ІІІ (1, 6 Основні правила інтерпретації УКТЗЕД), в результаті чого, Товариством занижено суму податкового зобов'язання по сплаті ввізного мита та податку на додану вартість.

Крім того, встановлено порушення позивачем вимоги Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р. №168/97 в частині визначення бази оподаткувань податку на додану вартість для товарів, які ввозяться на митну територію України, в результаті чого позивачем занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 2 518,10 грн.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що в даному випадку Митниця правомірно прийняла податкові повідомлення-рішення про донарахування податкових зобов'язань зі сплати мита та податку на додану вартість (далі - ПДВ), оскільки при визначенні митної вартості заявленого до митного оформлення товару позивач не включив усю суму фактично понесених витрат з ввезення на територію України товару.

При цьому судами зазначено, що невиїзна документальна перевірка контролюючим органом може мати місце незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів, як допускає стаття 69 Митного кодексу України в редакції під час прийняття спірних рішень (далі - МКУ).

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов Товариства. Вважає, що судами порушені норми матеріального та процесуального права. Доводить, що на час ввезення товару на територію України, Товариством виконані всі дії, передбачені чинним законодавством України, які необхідно здійснити при розмитнені товару, що підтверджено працівниками Митниці при оформленні товару.

У свою чергу, відповідач надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу, просить її вимоги залишити без задоволення, судові рішення без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Суди попередніх інстанцій прийшли до правильного висновку, зазначивши, що здійснення митного оформлення не виключає можливості проведення митницею контрольно-перевірочних заходів після завершення такого оформлення, але за наявності достатніх підстав.

Пунктом 5.3 розділу I та підпунктом 2 пункту 2 розділу II Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Держмитслужби України від 09.07.1997 р. №307, що була чинною до 01.10.2012 р., передбачено, що графа 33 «Код товару» вантажної митної декларації заповнюється декларантом. Митний орган, у відповідності з розділом 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Держмитслужби України від 20.04.2005 р. №314, здійснює лише перевірку правильності класифікації та кодування товарів.

В межах спірних відносин такою підставою стала методологічна помилка, допущена під час декларування товарів Товариством в частині визначення класифікації товарів згідно з УКТЗЕД, що призвело до порушення Закону України «Про митний тариф України» від 05.04.2001 р. №2371-ІІІ (1,6 Основні правила інтерпретації УКТЗЕД), оскільки позивач самостійно задекларував товар шляхом заповнення ВМД, зокрема графу 33, та зазначив точні відомості про такий товар.

Відповідальність за правильність даних, зазначених у вантажних митних деклараціях (далі - ВМД), законодавець покладає саме на платника податку, який здійснює оподатковані господарські операції з імпорту (ввозу) товарів на територію України.

Статтею 25 Закону України «Про Єдиний митний тариф» від 05.02.1992 р. № 2097-XII установлено, що мито, не сплачене у строки, а так само не сплачене в результаті інших дій, що спричинили його недобір, стягується за розпорядженням митних органів України у безспірному порядку.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що здійснення митного оформлення не виключає можливості проведення митницею контрольно-перевірочних заходів після завершення такого оформлення, але за наявності достатніх підстав.

Вище зазначену правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 19.06.2012 р. у справі №21-181а12.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій вірно встановили, що донарахування позивачеві ввізного мита та податку на додану вартість, а також застосування штрафних санкцій відбулося внаслідок доведеного митного правопорушення.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Татьяна» залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.10.2011 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2012 р. у справі №2а-4468/11/1070 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Васильєва

В.П.Юрченко