Справа № 161/15358/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/12148/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій та скасування постанови за апеляційною скаргою управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2017 року (суддя Пушкарчук В.П., 26.10.2017, м. Луцьк),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій протиправними, скасування постанови від 04.09.2017 про закінчення виконавчого провадження ВП № 54444882.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2017 року позов задоволено повністю. Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. щодо винесення постанови про закриття виконавчого провадження від 04.09.2017 року ВП № 54444882. Постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинського В.Є. щодо винесення постанови про закриття виконавчого провадження від 04.09.2017 року ВП № 54444882 скасувати. Стягнуто з відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок гривень) грн.

З таким судовим рішенням не погодилося управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, подавши апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вмог. В якості обґрунтування відповідач, зокрема зазначив, що до відділу надійшов лист Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України № 11295/02-15 від 22.08.2016 у якому зазначено, що рішення суду виконано, отже у державного виконавця були всі правові підстави щодо завершення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним його виконанням.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, в межах викладених в ній доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що спірна постанова винесена без фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі постанови Луцького міськрайонного суду у справі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії було видано виконавчий лист №161/4658/17, яким зобов'язано Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок (вчинити дію) та виплату ОСОБА_1 пенсії як колишньому державному службовцю - по інвалідності другої групи, з врахуванням положень Закону України «Про державну службу», що діяла на час призначення пенсії, з врахуванням суми виплаченої Волинською обласною радою матеріальної допомоги в сумі 28424,13 грн у період з 01.12.2004 по 30.11.2006 включно та здійснювати виплату недоотриманої суми пенсії з 21 лютого 2017 року із врахуванням раніше виплачених сум.

14.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області з заявою, в якій просив приєднати до матеріалів справи ВП №54444882 письмові матеріали, а саме копію листа з додатком Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 02.08.2017, надісланого ОСОБА_1 із зазначенням відомостей про відмову провести перерахунок пенсії як колишньому державному службовцю по інвалідності другої групи, з врахуванням положень Закону України «Про державну службу», що діяла на час призначення пенсії, з врахуванням сум виплаченої Волинською обласною радою матеріальної допомоги в сумі 28424,13 грн у період з 01.12.2004 по 30.11.2006 включно та здійснювати виплату недоотриманої суми пенсії з 21 лютого 2017 року із врахуванням виплачених сум.

04.09.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Турчинським В.Є. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 3). Дана постанова винесена згідно повідомлення Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України №11295/02-15 від 22.08.2017 про виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження (а.с. 16).

Нормою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Згідно вимог ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом

Вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження передбачений статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» згідно вимог якої, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Згідно вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, державний виконавець Турчинський В.Є. при вирішенні питання про закінчення виконавчого провадження належним чином не взяв до уваги заяву ОСОБА_1 від 14.08.2017, не з'ясував чи отримав ОСОБА_1 місячний перерахунок пенсії, чи проведено індексацію розміру цієї суми, які саме кошти, у якому розмірі та коли були перераховані пенсійним органом ОСОБА_1 на виконання постанови суду. У постанові № 54444882 від 04.09.2017 року про закінчення виконавчого провадження не дано цим обставинам жодної оцінки.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 22 червня 2004 року у справі «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, зазначає, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (п. 184). У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п. 35). У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Якщо адміністративний орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок.

Крім того, закінчення виконавчого провадження в даному випадку позбавляє позивача права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання і фактично узаконює невиконання судового рішення, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини вважається порушенням права на справедливий суд (статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Доводи апелянта щодо того, що у державного виконавця були всі правові підстави щодо завершення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним його виконанням є безпідставними, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Проте, суд першої інстанції вирішуючи питання про розподіл судових витрат не врахував, що ОСОБА_1 при поданні позовної заяви не сплачував судовий збір, оскільки відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 та довідки до акта огляду МСЕК серії ВЛН № 0111181 є інвалідом ІІ групи, та у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 640 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат, апеляційну скаргу слід задовольнити частково та скасувати оскаржувану постанову в частині стягнення з відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 640 грн.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2017 року у справі № 161/15358/17 скасувати в частині стягнення з відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

В решті постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2017 року у справі № 161/15358/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 16 січня 2018 року.