Справа № 333/7177/17
Суддя: Герасименко С. Г.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/7177/17
Провадження № 2-а/333/35/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Герасименко С.Г. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправним та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2017 року ОСОБА_1 звернулась із зазначеним позовом до суду, в якому просила визнати протиправними дії Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні їй пенсії за віком у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015 та 2016 роки, зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити їй пенсію за віком з 17 липня 2017 року, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати, з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 pp.) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, а також стягнути з відповідача на її користь сплачену суму судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати. Після досягнення пенсійного віку, 17.07.2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком. Проте, відповідачем було фактично переведено позивача з пенсії за вислугу років, призначеної у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При цьому, при нарахуванні пенсії за віком було взято показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки вона не зверталась до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший в межах одного закону, а вперше просила призначити пенсію за іншим законом. Крім того, позивач незгодна з коефіцієнтом, який був застосований до її пенсії відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій» № 2148 від 03.10.2017 року, оскільки з питанням призначення їй пенсії за віком вона звернулася 17.07.2017 року, а отже призначення їй пенсії за віком має бути проведено з цієї дати та у відповідності до редакції Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що діяла на той час. Позивач просить розглянути справу в скороченому провадженні, без виклику сторін.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України суд розглянув справу у скороченому провадженні.

Представник відповідача надав відзив на адміністративну позовну заяву, у якому зазначив, що дії Пенсійного фонду є правомірними, оскільки при переведенні з одного виду пенсії на інший може враховуватися заробітна плата за періоди стажу із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, з вказаних підстав просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив також, що 03.10.2017 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» відповідно до якого відповідач перерахував раніше призначені пенсії із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3 764 грн. 40 коп., та саме цей показник застосовується для обчислення пенсій, що призначаються у 2017 році. Отже відповідач провів перерахунок раніше призначеної пенсії.

Вивчивши позовні вимоги позивача, відзив відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати.

Після досягнення пенсійного віку, 17.07.2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015 та 2016 роки.

На сьогоднішній день ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком, яку їй було призначено відповідності до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При нарахуванні позивачу пенсії за віком відповідачем було взято показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік.

Листом від 12.10.2017 року за № 408/С-1 відповідач повідомив позивача про те, що її взято на облік як пенсіонера за віком. Для розрахунку пенсії за віком було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в році, в якому заявник звернувся за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач не погоджується з діями відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік під час нарахування пенсії.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, зокрема працівникам освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обовязків військової служби, або внаслідок захворювання, повязаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обовязку.

У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ передбачено, що за рахунок коштів органу Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тому, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивачу в управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вона звернулась вперше. Крім того, після призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач продовжувала працювати та сплачувала у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Тобто, в цьому випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, а тому у відповідача були відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного суду України від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а.

Що стосується застосування до пенсії позивача положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій» № 2148 від 03.10.2017 року слід зазначити наступне.

Позивач із заявою про призначення їй пенсії за віком звернулася до відповідача 17.07.2017 року, а отже призначення їй пенсії за віком мало бути проведено у відповідності до редакції Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що діяла на той час.

Таким чином, оскільки, показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки позивачу повинен був бути застосовуваний з 17.07.2017 року, то положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій» на позивача не розповсюджуються, а отже до позивача повинна застосуватися величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, як це було передбачено Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції станом на 17.07.2017 року.

Згідно зі ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій при здійсненні призначення пенсії за віком позивачу відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсії призначається з дня звернення за пенсією з усіма необхідними документами з урахуванням дати звернення до, чи після 15 числа місяця.

З огляду на зміст та обсяг заявлених вимог, які стосуються зобов'язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії, то такий перерахунок має бути здійснений з 17.07.2017 року, оскільки позивач подала заяву про перерахунок в цей день.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 73, 77, 132, 242, 243-246 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправним та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015 та 2016 роки.

Зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 17 липня 2017 року, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати, з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 pp.) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі 640 грн.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня її складання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя С.Г. Герасименко