Справа № 2а/0270/4386/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2018 Київ К/9901/1187/18 справа №2а/0270/4386/12
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Барської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Білоуса О.В., Залімського І.Г. від 24 січня 2013 року у справі за позовом Приватного підприємства "Укрресурс-Плюс" до Барської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Укрресурс-Плюс" (далі - Підприємство) звернулось до суду з позовом до Барської міжрайонної державної податкової інспекції (далі - Інспекція) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 вересня 2012 року № .

Обґрунтовуючи позовну заяву, вказувало, що висновки відповідача про порушення Підприємством положень податкового законодавства щодо фактичного нездійснення господарських операцій із постачальником та покупцем не відповідають фактичним обставинам та спростовуються наданими доказами.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, виходив із того, що в ході розгляду справи не підтверджено факт поставки товарів від ТОВ ВП "Укртермаш" та подальша їх реалізація ТОВ "Перше Травня Комбікормовий завод", оскільки перевіркою не встановлено наявність відповідних документів щодо фактичного здійснення господарських операцій.

24 січня 2013 року Вінницький апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу Підприємства задовольнив, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року скасував та прийняв нову постанову, якою визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 11 вересня 2012 року №.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що операції між позивачем, його постачальником і продавцем були фактично здійсненими, а відтак, позивач правомірно включив до складу податкового кредиту та податкових зобов'язань суми податку на додану вартість за результатами таких операцій.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Інспекція подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати це рішення та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що операції між позивачем та його контрагентами безпідставно розцінені судом апеляційної інстанції як фактично здійснені, оскільки при встановленні обставин справи взято до уваги договір, який не надавався під час проведення контрольного заходу, а, також документи, відмінні від досліджених під час перевірки.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2013 року відкрито касаційне провадження.

У визначені ухвалою строки заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Касаційне провадження згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 січня 2018 року передане на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Пасічник С.С. (суддя-доповідач), Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією на підставі наказу від 30 серпня 2012 року №399 за результатами проведеної перевірки Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо відображення правових відносин з контрагентом ТОВ ВП "Укртерммаш" за жовтень 2011 року складено акт від 31 серпня 2012 року №886/22/36318353, згідно з яким позивачем порушено вимоги: пункту 187.1 статті 187, статті 198 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за жовтень 2011 року на загальну суму 5 630 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11 вересня 2012 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах в розмірі 7037,5 грн., з яких: 5630 грн. - за основним платежем та 1407,5 грн. - за штрафними санкціями.

Підставою прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення стали висновки відповідача про те, що позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за результатами операцій із придбання товарів у ТОВ ВП "Укртермаш" та відобразив податкові зобов'язання з податку на додану вартість за результатами їх подальшої реалізації ТОВ "Перше Травня Комбікормовий завод", оскільки такі операції не підтверджуються документально.

Як встановлено судом, 18 жовтня 2011 року між ПП "Укрресурс-Плюс" (Постачальник) та ТОВ ВП "Укртерммаш" (Покупець) було укладено договір №18/10/2011-1 про поставку товару (макухи соняшнику), й цією ж датою сторони внесли зміни в договір щодо постачальника, яким є ТОВ ВП "Укртерммаш", та покупця - ПП "Укрресурс-Плюс", а відповідно до податкових та видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, банківських виписок товар (макуха з насіння соняшника) поставлений позивачу та на підставі договору від 17 жовтня 2010 року №17/10/2011-1 реалізований ним ТОВ "Перше Травня Комбікормовий завод" із проведенням між ними відповідних розрахунків.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Положеннями пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та зобов'язання з податку на додану вартість є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку.

На підставі встановлених обставин та відповідних доказів, оцінка яким була надана з дотриманням норм процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов юридично правильного висновку про те, що господарські операції з поставки та реалізації товару документально підтверджені та фактично здійснені.

Пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Згідно з пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, яким керувався відповідач під час встановлення наявності підстав для проведення перевірки позивача, документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Наведені норми податкового законодавства, що регулюють порядок проведення невиїзної перевірки, підтверджують висновок про те, що податковий орган може проводити перевірку виключно на підставі наказу керівника органу державної податкової за умови ненадання платником податків у визначені законодавством строки відповіді на обов'язковий запит органу державної податкової служби. Відсутність же доказів витребування документів до початку чи в ході проведення перевірки та відмови платника податків надати такі документи без поважних причин не може свідчити про порушення особою податкового законодавства та позбавляти права на відповідні податкові вигоди.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, перевірка позивача на підставі наказу призначена щодо питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо відображення правових відносин з контрагентом ТОВ ВП "Укртерммаш", відомості ж щодо призначення контрольного заходу щодо правових відносин із контрагентом ТОВ "Перше Травня Комбікормовий завод" - відсутні, як і відсутні докази, які б засвідчили факт надсилання позивачу обов'язкового письмового запиту з питань взаємовідносин Підприємства із ТОВ "Перше Травня Комбікормовий завод".

За таких обставин, твердження відповідача про те, що ненадання до перевірки договору, укладеного між позивачем та ТОВ "Перше Травня Комбікормовий завод", нівелює реальність господарських операцій, є необгрунтованими.

Судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що допущення помилок в наданих до перевірки на підтвердження господарських операцій із ТОВ "Перше Травня Комбікормовий завод" видаткових та податкових накладних щодо дати та номеру договору не спростовує самої суті господарських операцій та фактичного здійснення таких, адже сукупність доказів, що містяться в матеріалах справи, підтверджує правильність формування позивачем даних податкового обліку в частині податкового кредиту та зобов'язань зі сплати податку на додану вартість.

Відтак, доводи відповідача про недослідження судом документів, що надавались позивачем під час контрольного заходу та в яких містилися недоліки щодо дати та номеру договору, є безпідставними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано скасував податкове повідомлення-рішення від 11 вересня 2012 року № та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, доводи відповідача, наведені в касаційній скарзі про відсутність фактичної поставки товару позивачу та його подальшої реалізації не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, не відповідають фактичним обставинам справи і не дають підстав для висновку про те, що суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, а тому підстави для скасування ухваленого судового рішення суду апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Барської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С.С. Пасічник

Судді: І.А. Васильєва

В.П. Юрченко