Справа № 671/1619/17
Суддя: Ніколова С. В.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 671/1619/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.,

при секретарі Хрупайло Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Волочиську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 управління патрульної поліції в м. Тернополі департамента патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департамента патрульної поліції, про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просив скасувати постанову серії АР № 615406 від 20 серпня 2017 року, винесену інспектором роти № 2 УПП у м. Тернополі ДПП капрала поліції ОСОБА_3 Даною постановою його, позивача, визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 132-1 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 510 грн. В обґрунтування позову вказав, що 20.08.2017 року він вирушив з м. Доброводи Монастирського району Тернопільської області до с. Малий Любінь Городоцького району Львівської області керуючи транспортним засобом DAF 95 XF 430 (реєстраційний номер НОМЕР_1) з причепом TAD CLASSIC 30-3 (реєстраційний номер НОМЕР_2). Приблизно о 05 год. 20 хв. на автомобільній дорозі Н-02 Львів-Тернопіль 84 км., його зупинив вказаний вище інспектор поліції і звинуватив в тому, що він, нібито, віз вантаж, габарити якого перевищують нормативно встановлені, не маючи на це відповідного дозволу та виніс оскаржувану постанову. Позивач посилався на те, що зупинка його транспортного засобу була безпідставною, оскільки жодних положень ПДР він не порушував. Також вказував, що ПП «Транс-Авто-Д», водієм якого він є, замовило та отримало дозвіл № 1300-6825 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи, виданий управлінням безпеки дорожнього руху департаменту превентивної діяльності Національної поліції України від 17.08.2017 року, термін дії якого з 19.08.2017 по 17.09.2017. Габаритні розміри вантажу відповідали максимальним розмірам, зазначеним в дозволі, однак інспектор дані обставини до уваги не взяв. Крім цього, посилається на те, що, в порушення вимог законодавства, інспектором поліції не було проведено фактичну перевірку розмірів транспортного засобу.

В позовній заяві позивач просить суд поновити йому строк звернення до суду, посилаючись на те, що постанова була прийнята 20.08.2017 року, під час перебування в рейсі до 29.09.2017 року по завданню ПП «Транс-Авто-Д».

Ухвалою суду від 27.10.2017 року замінено первинного відповідача інспектора роти №2 Управління патрульної поліції у м. Тернополі департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_3 на належного - інспектора роти №2 Управління патрульної поліції у м. Тернополі департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_2, а також залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції.

В судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Тому відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, проти позову заперечує, просить відмовити в позові. В обгрунтування заперечення посилається на те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог, та, крім того, зазначає, що на вимогу працівника поліції позивач не пред'явив відповідного дозволу на перевезення великогабаритного вантажу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з наступних підстав.

Статтею 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 7 КАС України принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; 5) гласність і відкритість адміністративного процесу; 6) забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; 7) обов'язковість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Кодексу, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових, доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

Частинами 2, 4 цієї ж статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Судом встановлено, 20 серпня 2017 року інспектором роти № 2 управління патрульної поліції в м. Тернополі департаменту патрульної поліції капралом поліції ОСОБА_2 було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ст. 132-1 КУпАП. Згідно змісту даної постанови, позивача притягнуто до відповідальності за те, що він 20 серпня 2017 року о 05 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом DAF 95 XF 430 реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом TAD CLASSIC 30-3 реєстраційний номер НОМЕР_2, перевозив дискову борону за шириною 4,15 м при дозволеній 2,6 м без погодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 22.5 ПДР.

У зв'язку з цим до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

На час складання зазначеної постанови позивач не визнавав свою вину у порушенні вимог Правил дорожнього руху, що підтверджується його письмовими поясненнями, написаними власноручно у постанові.

При вирішення даної справи, суд приймає до уваги, що загальні вимоги до водіїв транспортних засобів визначені Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 "Про Правила дорожнього руху", а спеціальні правила, за якими здійснюється рух великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами - Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (далі - Правила), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами".

Пунктом 22.5 ПДР вказано, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 38 т (на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т; для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Пунктом 4 Правил вказано, що рух великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі виданого перевізникові дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Статтею 132-1 КУпАП зазначено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами -тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З дослідженого в судовому засіданні дозволу № 1300-6825 НГ, затвердженого начальником відділу УБДР ДПД Національної поліції України ОСОБА_4, (а.с. 13) вбачається, що він дозволяє рух транспортного засобу DAF 95 XF 430 реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом TAD CLASSIC 30-3 реєстраційний номер НОМЕР_2, з вантажем технікою. При цьому, у вказаному дозволі зазначені наступні параметри транспортних засобів: довжина 24,00 м., ширина 3,49 м., висота 4,49 м., загальна вага автопоїзду з вантажем 43,00 т., навантаження на найбільш навантажену вісь 10 т.

Згідно з замовленням на перевезення вантажу та товарно-транспортною накладною від 20.08.2017 (а.с. 14, 15), позивач перевозив дискову борону довжиною 8,1 м, шириною 8,89 м, висотою 3,91 м.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором не були з'ясовані ці обставини.

Вказані у постанові обставини порушення правил дорожнього руху не можуть бути взяті до уваги, оскільки достатніх та належних доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, посадова особа в постанові про адміністративне правопорушення не зазначила, та не довела вину позивача, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача підлягає скасуванню.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували проведення вимірювання транспортного засобу позивача, за результатами якого встановлено, що габарити, а саме ширина транспортного засобу перевищує параметри, зазначені в дозволі № 1300-6825 НГ.

Посилання в оскаржуваній постанові на те, що позивач перевозив великогабаритний вантаж без дозволу на перевезення такого не підтверджено належними доказами.

Враховуючи те, що відповідач в порушення вимог ч.ч. 2, 4 ст. 71 КАС України не спростував пояснень та запереченьпозивача, не дотримався обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, суд приходить до висновку про скасування оскаржуваної постанови у зв'язку з відсутністю в діях позивачаскладуадміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

Вирішуючи питання про поновлення позивачу пропущеного ним строку для звернення до суду із адміністративним позовом, суд приймає до уваги наступне.

Мотивуючи клопотання про поновлення строку оскарження постанови позивач вказує на те, що спірну постанову прийнято 20.08.2017 року, тобто в час коли позивач знаходився в рейсі по завданню ПП «Транс-Авто-Д», де працює водієм, що підтверджується наказом на відрядження №107-в від 18.08.2017 р., де зазначено термін відрядження 30 днів з 18.08.2017 року по 17.09.2017 року.

Згідно звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №92/09, з відрядження позивач повернувся 29 вересня 2017 року, а з адміністративним позовом звернувся до суду 06 жовтня 2017 року.

Зважаючи на викладене, дослідивши обставини справи в повному обсязі, суд дійшов висновку, що про наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

При цьому, суд враховує також і судову практику Європейського Суду з прав людини. Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Тобто, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, навіть у разі пропуску строку звернення до суду без відповідних додаткових обґрунтувань суд не може його застосувати.

Крім того, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

На підставі ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 132-1, 251, 278-280, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 7-9, 17, 18, 69, 70, 71, 128, 159-167, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 пропущений ним строк для звернення до суду із адміністративним позовом.

Позов задовольнити частково.

Постанову інспектора інспектора роти № 2 управління патрульної поліції в м. Тернополі департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 20 серпня 2017 року серії АР № 615406, якоюСеменюка ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. скасувати, дії інспектора щодо складання вказаної постанови визнати незаконними.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частин постанови, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: