Справа № 401/1706/17
Суддя: Мельничик Ю. С.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

копія
Справа № 401/1706/17 Провадження № 2-а/401/8/18

22 січня 2018 року м. Світловодськ
Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю: секретаря Пилипенко Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Світловодської міської ради Кіровоградської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

29 червня 2017 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Павлівської сільської ради Світловодського району, третя особа ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Зазначала, що на підставі договору дарування від 25 лютого 2017 року її чоловік ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 . Вона з чоловіком та малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають у вказаному будинку. Для реєстрації свого місця проживання та місця проживання дитини, 27 квітня 2017 року вона звернулася до Павлівського сільського голови Світловодського району з письмовою заявою про здійснення реєстрацїї їх місця проживання та одночасно зняття їх з обліку за попереднім місцем реєстрації в с. Власівка м. Світловодська. Проте, відповідач її з дитиною не зареєстрував за місцем їх постійного проживання, лише листом №02-07/Г-8 від 10 травня 2017 року Павлівський сільський голова ОСОБА_4 їй рекомендував звернутися для вирішення питання до Світловодської міської ради.

На підставі викладеного позивачка просила суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання її та її дитини; зобов`язати Виконавчий комітет Павлівської сільськох ради Світловодського району Кіровоградської області здійснити реєстрацію постійного місця проживання її - ОСОБА_1 та її малолітньої дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , та одночасно зняти з реєстрації попереднього її місця проживання у с.Власівка м. Світловодська; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, а саме 640 грн. сплаченого судового збору та 5000 грн. витрат на правову допомогу адвоката, всього у розмірі 5640 грн.

Павлівський сільський голова Панасенко М.В. в попередньому судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що житловий масив «Ревівка-2», розташований на території Павлівської сільської ради за межами населеного пункту на відстані більше 10 км. і територіально межує з м. Світловодськ, тому реєстрацію місця проживання позивачки з дитиною має здійснювати Виконавчий комітет Світловодської міської ради.

Ухвалою судового засідання від 25 липня 2017 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Виконавчий комітет Світловодської міської ради Кіровоградської області.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2017 року задоволено клопотання представника позивача та замінено первинного відповідача Павлівську сільську раду Світловодського району Кіровоградської області належним відповідачем - Виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області до повноважень якого відноситься реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання (перебування) осіб.

В зв`язку з введенням в дію змін до Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою суду від 04 січня 2018 року постановлено продовжити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника позивача адвоката Чирочки Н.В., від Павлівського сільського голови Панасенка М.В. та від третьої особи ОСОБА_2 до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа Виконавчий комітет Світловодської міської ради Кіровоградської області про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку, свого представника, заяв чи пояснень у справі до суду не надіслав.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України якщо клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справи заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

На підставі викладеного, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 55 Конституції України держава кожному гарантувала право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою та в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ч.1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертиз; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Так, судом на підставі наданих учасниками справи доказів встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , який на підставі договору дарування, укладеного 25 лютого 2017 року, прийняв у дар від свого батька ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1 .

При цьому, з копії паспорта ОСОБА_5 видно, що він зареєстрований Світловодським РС УДМС України в Кіровоградській області в будинку АДРЕСА_1 .

З Витягу з Державного реєстру речових прав на рухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу 25 лютого 2017 року випливає, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Отже, судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_3 , знаходиться та зареєстрований на території житлового масиву «Ревівка-2», який розташований на землях Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області.

Вказаний факт відповідем не спростовано.

З копії паспорта позивачки ОСОБА_1 видно, що вона зареєстрована в АДРЕСА_4 .

В 2017 році позивачка з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , 2009 року народження, переїхала на постійне місце проживання в житловий будинок АДРЕСА_1 , до свого чоловіка.

27 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Павлівського сільського голови Панасенка М.В. з письмовою заявою про здійснення реєстрації її та дитини місця проживання за адресою АДРЕСА_2 , та зняття її з обліку за попереднім місцем реєстрації по АДРЕСА_5 . Разом із заявою до Павлівської сільської ради, як до органу реєстрації, ОСОБА_1 були подані документи: паспорт ОСОБА_1 , свідоцтво про народження дитини ОСОБА_3 , договір дарування будинку, письмову згоду на реєстрацію місця проживання від власника будинку - чоловіка ОСОБА_2 та квитанцію про сплату адміністративного збору.

Проте, відповідач не прийняв рішення про зняття ОСОБА_1 з реєстрації за попереднім місцем проживання та про реєстрацію (відмову в реєстрації) ОСОБА_1 з малолітньою дитиною за новим вищезазначеним місцем їх постійного проживання, лише листом №02-07/Г-8 від 10 травня 2017 року Павлівський сільський голова Панасенко М.В. рекомендував звернутися для вирішення питання до Світловодської міської ради.

Не погоджуючись з бедіяльністю органу реєстрації та вважаючи її протиправною ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Фактично позивачка зазначала, що своєю бездіяльністю суб`єкт владних повноважень - орган реєстрації протиправною порушив її право та право її дитини бути зареєстрованими за новим постійним місцем проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , та який є власністю її чоловіка ОСОБА_2 .

Досліджуючи наявні матеріали справи, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, та проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість дільності держави.

Правове становище (статус) людини і громадянина в повному обсязі характеризується сукупністю прав, свобод і обов`язків, якими він наділяється як суб`єкт правовідносин, що виникають у процесі реалізації норм всіх галузей права.

Право на вибір місця проживання становить частину свободи самовизначення особистості.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачачених Конституцією України.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Суд зазначає, що позивачка ОСОБА_1 вселившись у 2017 році з малолітньою дитиною ОСОБА_3 в житловий будинок АДРЕСА_1 , з дозволу власника будинку, яким є чоловік позивачки, з того часу набули право на проживання у вказаному житловому будинку, як члени сім'ї власника будинку.

Між сторонами виник спір щодо реєстрації нового місця постійного проживання позивачки з дитиною.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в України» терміни вживаються в такому значенні:

- місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

- орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради;

- реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

- реєстр територіальної громади - база даних, призначена для зберігання, обробки, використання визначеної цим Законом інформації, що створюється, ведеться та адмініструється органом реєстрації для обліку осіб, які проживають на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці;

- зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в України» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У відповідності до ч.3 ст.6 вказаного Закону для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місцепроживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації.

При цьому, зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Разом із заявою особа подає документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження.

Статтею 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в України» встановлено підстави для відмови в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання. Так, Орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Суд враховує, що на підставі вказаних вимог Закону, ОСОБА_1 зобов`язана була протягом тридцяти календарних днів після прибуття до нового місця проживання звернутися до органу реєстрації де зареєструвати своє місце проживання та місце проживання дитини.

ОСОБА_1 відповідно до зазначених вимог Закону вказаний обов`язок виконала.

При цьому, суд звертає увагу, що орган реєстрації зобов`язаний в день звернення ОСОБА_1 за її заявою зареєструвати нове місце її проживання та нове місце проживання її дитини, з одночасним зняттям ОСОБА_1 з попереднього місця проживання, або з підстав, передбачених Законом, - відмовити в реєстрації та знятті з реєстрації місця проживання. Прийняття інших рішень, вчинення дій зокрема, направлення листів, Законом не передбачено.

Проте, відповідач вказані вимоги Закону не виконав, відповідного рішення про реєстрацію (відмову в реєстрації) місця проживання не прийняв.

Відповідно до статті 10 вказаного Закону Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 затверджено Правила реєстрації місця проживання та Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.

Вказані Правила визначають механізм здійснення реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Відповідно до п.п. 3, 4, 7, 8, вказаних Правил реєстрація /зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Документи для здійснення реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

Крім цього, відповідно до п. 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

особа не подала необхідних документів або інформації;

у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Відповідно до п. 18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків / одного з батьків або законного представника/представників);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Відповідно до п. 19 Правил працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.

Відповідно до п.23 Правил працівник органу реєстрації в день звернення особи або її представника чи в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг або представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, посадової особи виконавців послуг з управління (утримання) багатоквартирного будинку (гуртожитку), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку, органів державної реєстрації актів цивільного стану або даних від органу соціального захисту населення приймає рішення про реєстрацію або про відмову у реєстрації місця проживання особи.

Відповідно до п.24 Правил у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання в іншій адміністративно-територіальній одиниці до органу реєстрації, на території обслуговування якого було зареєстроване попереднє місце проживання особи, не пізніше наступного дня надсилається повідомлення (залежно від форми ведення реєстрів - в письмовій або електронній формі) про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 15 для внесення інформації до відповідного реєстру територіальної громади. У документ особи (у формі книжечки), до якого вносяться відомості про реєстрацію місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання, органом реєстрації спочатку проставляється штамп зняття з реєстрації місця проживання особи, а потім відповідний штамп реєстрації нового місця проживання особи.

Судом встановлено, що Павлівською сільською радою Світловодського району відповідно до Закону утворено виконавчий комітет, який відповідно до Правил реєстрації /зняття з реєстрації місця проживання/перебування, є органом реєстраці, що діє на території Павлівської сільської ради Світловодського району.

Отже, виконавчий комітет Павлівської сільської ради, діючи як орган реєстрації, після отримання 27 квітня 2017 року від ОСОБА_1 письмової заяви про здійснення реєстрації місця проживання її з дитиною за адресою АДРЕСА_2 , та зняття її з обліку за попереднім місцем реєстрації АДРЕСА_5 , відповідно до вищезазначених вимог законодавства був зобов`язаний оформити на відповідному бланку за встановленою формою заяву ОСОБА_1 , та був зобов`язаний в той же день 27 квітня 2017 року прийняти рішення про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та її дитини, з одночасним зняттям її з попереднього місця реєстрації, або мав прийняти рішення про відмову у знятті з реєстрації та реєстрації їх за новим місцем проживання з зазначенням причин відмови у ній.

Судом встановлено, що відповідач в порушення вказаних вимог законодавства не виконав свій обов`язок, в день звернення ОСОБА_1 до органу реєстрації 27 квітня 2017 року не оформив у встановленій Правилами реєстрації місця проживання формі на відповідному бланку заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання її та її дитини, та не прийняв в той же день рішення про реєстрацію ОСОБА_1 з її дитиною, або рішення про відмову в їх реєстрації, чим допустив бездіяльність, яку суд визнає протиправною.

При цьому, суд враховує, що відповідач не надав суду доказів, що на час звернення ОСОБА_1 були встановлені, передбачені статтею 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в України» та п.11 Правил, підстави для відмови ОСОБА_1 в реєстрації та знятті з реєстрації попереднього місця проживання.

Оскільки відповідачем внаслідок невиконання вказаних власних обов`язків порушено право ОСОБА_1 та її дитини бути зареєстрованими за новим постійним місцем проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , порушені права підлягають захисту, а позов - задоволенню.

Судом перевірялися доводи відповідача про те, що реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 з дитиною має здійснювати орган реєстрації міста Світловодська.

Вказані доводи відповідача під час розгляду справи по суті не знайшли свого підтвердження достовірними, допустимими та належними доказами, отже є недоведеними.

Заявлені доводи відповідача спростовуються встановленим судом фактом реєстрації місця знаходження житлового будинку, в якому проживає ОСОБА_1 зі своєю сім`єюна земельній ділянці, яка знаходиться на території на яку поширюються повноваження Павлівської сільської ради.

При цьому, суд визнає загальновідомими обставини, які не потребують доказування про те, що розпорядженням представника Президента України у Світловодському районі Кіровоградської області №129 від 29 квітня 1993 року було затверджено проект планування та забудови першої черги мікрорайону змішаної забудови по вул. Миру в м. Світловодську на землях Павлівської сільської ради. Вказані землі є землями Павлівської сільської ради Світловодського району, які межують з землями м. Світловодська.

На підставі вказаного розпорядження рішенням виконавчого комітету Світловодської районної ради народних депутатів від 15 травня 1995 року №127, житловому масиву по вул. Миру, що знаходиться біля західної межі м. Світловодська було надано назву «Ревівка-2», а вулицям №№ 1, 2, 3, 4, 5 цього житлового масиву було відповідно надано назви: Кочанівська, Змитницька, Клочківська, Калаборокська, Бондарівська. Цим же рішенням згідно з генеральним планом забудови були присвоєні поштові адреси земельним ділянкам по нумерації на цих вулицях.

Вказані фактичні обставини відповідачем не спростовано.

Вказані розпорядження та рішення були прийняті відповідно до діючого на той час Земельного кодексу України (від 18 грудня 1990 року № 561-XII), який був чинним до 01 січня 2002 року, і в якому була відсутня така категорія земель, як землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Пунктом 1 ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На підставі вказаних рішень суб`єктів владних повноважень у встановленому Законом порядку Павлівською сільською радою громадянам виділялися земельні ділянки для житлової забудови, а Світловодською районною державною адміністрацією передавалися у власність громадян виділені земельні ділянки, що знаходяться в межах житлового масиву «Ревівка-2» шляхом безоплатної приватизації, що не заперечувалося відповідачем.

На території вказаного житлового масиву у вказаний період (більше 20 років) побудовано та введено в експлуатацію декілька десятків житлових будинків в яких мешкають їх власники з сімями, які зареєстровані органом реєстрації за місцем свого постійного проживання. Про вказане у попередньому судовому засіданні зазначав Павлівський сільський голова, який в силу Закону очолює виконавчий комітет Павлівської сільської ради та вказану раду.

При цьому, пунктом бч.1 ст.19 Земельного кодексу України (№ 2768-III від 25 жовтня 2001 року), який набрав чинності 01 січня 2002 року, передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови. Пунктами 1, 2 ст.20 Земельного кодексу України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно з п. аст.17 діючого Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, зокрема, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно з п.12 розділу Х «Перехідні положення» діючого Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Статтею 38 Земельного кодексу України (в редакції 2001р.) передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України (в редакції 2001р.), використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Як видно з договору дарування будинку АДРЕСА_1 , земельна ділянка для будівництва і обслуговування вказаного жилого будинку, на якій розташований відчужуваний будинок, перебуває у приватній власності дарувальника та відчужується окремим договором одночасно з цим договором.

Суд враховує, що рішенням Павлівської сільської ради №203 від 19 листопада 2009 року надано згоду на зміну меж між територіями Павлівської сільської ради та містом ОСОБА_6 з метою приєднання до міста Світловодська земель на яких розташовані, зокрема житловий масив «Ревівка-2», проте на час виникнення спору межі населених пунктів с. Павлівка Світловодського району Кіровоградської області та м. Світловодська не встановлені, Світловодська районна державна адміністрація не змінювала цільове призначення земель в районі житлового масиву «Ревівка-2», вказаний житловий масив не приєднано до земель м. Світловодська.

З врахуванням викладеного, суд звертає увагу, що орган реєстрації зобов`язаний в день звернення ОСОБА_1 за її заявою зареєструвати нове місце її проживання та нове місце проживання її дитини, з одночасним зняттям ОСОБА_1 з попереднього місця проживання, або з підстав, передбачених Законом, - відмовити в реєстрації та знятті з реєстрації місця проживання. Іншого Законом не передбачено.

Неузгодженість дій органів місцевого самоврядування та органів державної влади щодо здійснення дій та прийняття рішень, які належать до їх компетенції в галузі земельних відносин, є причиною виникнення порушень прав громадян, гарантованих Конституцією України та чинним законодавством, зокрема, прав позивача та її дитини на захист яких подано позов до суду.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого протии нього кримінального обвинувачення.

За ст.2, якою гарантовано свободу пересування, Протоколу №4 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах території.

Також, як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. N 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні «Хабровські проти України» від 17.01.2016 року Суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов`язки, властиві ефективному «дотриманню» права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.29 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Гарнага проти України» зазначено, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України»; спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі»).

Відповідно до ч.2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою та в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.4 ст.245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі викладеного, суд вважає недоведеними відповідачем обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, та визнає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованим та законними, а обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги - доведеними, а тому для відновлення порушених прав позивача та її дитини позов належить задовольнити.

Суд прийшов до висновку, що належним і достатнім способом захисту прав позивачки та її доньки для вирішення вказаного спору є визнання бездіяльності виконавчого комітету Павлівської сільської ради Світловодського району протиправною, та зобов`язання відповідача прийняти у встановленому Законом порядку заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання її та її дитини за адресою: АДРЕСА_2 , розглянути її по суті, та прийняти обгрунтоване і законне рішення відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні».

На час виникнення спору представником позивача адвокатом Чирочкою Н.В. розрахунок вартості витрат на правову допомогу проведено відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем за зверненння до суду сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., та підтверджено проведення оплати правової допомоги адвоката в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При стягненні витрати, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у відповідності до ст.134 КАС України суд враховує наступне:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Враховуючи вимоги ст.134 КАС України про детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та квитанцію про сплату послуг, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачана користь ОСОБА_1 витрат, понесених позивачем пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 5 тисяч гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні», п.п. 3, 4, 7, 8, 19, 23 Правил реєстрації місця проживання та Порядоу передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, ст.ст. 2, 5, 6, 9, 16, 72-78, 90, 132, 134, 139, 242, 244-246, 250, 255, 257, 262, 293, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , (яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), до Виконавчого комітету Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, (місцезнаходження: вулиця Дружби, 23, с. Павлівка Світловодського району Кіровоградської області), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , (який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), та Виконавчий комітет Світловодської міської ради Кіровоградської області, (місцезнаходження: вулиця Героїв України, будинок №14, м. Світловодськ Кіровоградської області), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області щодо неприйняття рішення на підставі заяви ОСОБА_1 від 27 квітня 2017 року щодо реєстрації нового місця проживання ОСОБА_1 та її дитини ОСОБА_3 з одночасним зняттям з реєстрації за попереднім місцем проживання.

Зобов`язати Виконавчий комітет Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області прийняти та розглянути по суті заяву про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним зняттям її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 , та прийняти рішення про реєстрацію місця проживання відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні».

Стягнути з Виконавчого комітету Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградськоїобласті на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 640 грн., та з оплатою правничої допомоги адвоката в розмірі 5000 грн., а всього в розмірі 5640 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів.
Суддя: підпис Згідно з оригіналом

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик