Справа № 225/4734/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року справа №225/4734/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року в справі № 225/4734/17 (головуючий І інстанції Довженко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з просив визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо відмови в призначенні пенсії, скасувати рішення № 463 від 03 липня 2017 року про відмову в призначенні пенсії, зобовязати зарахувати до пільгового стажу період роботи з 17 листопада 1994 року по 31 березня 2002 року у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» та призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено, внаслідок чого визнано дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії протиправними, рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області № 463 від 03 липня 2017 року про відмову у призначенні пенсії скасовано, зобовязано зарахувати до пільгового страхового стажу позивача період роботи з 17 листопада 1994 року по 31 березня 2002 року у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з дня звернення із відповідною заявою.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено наступне.

Згідно з базою даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування (даними персоніфікованого обліку) інформація про застраховану особу ОСОБА_1 за період з 01.07.2000 по 31.03.2002 відсутня, отже на думку відповідача, управлінням правомірно не зараховано до пільгового стажу позивача цей період роботи.

Крім того, оскільки пенсійний орган позбавлений можливості провести перевірку первинних документів, на підставі яких Першим ВГРЗ видано ОСОБА_1 довідку № 2/85 від 28.11.2014 про підтвердження пільгового стажу роботи, управлінням прийнято рішення не зараховувати спірний період до пільгового стажу роботи позивача.

Таким чином, апелянт наголошує, що належними та допустимими доказами, тому суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не повністю дослідив всі обставини, що мають значення для справи.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

ОСОБА_1 (далі позивач) 20 червня 2017 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області (далі відповідач, апелянт, пенсійний орган, УПФУ в м. Дзержинську) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До заяви були додані такі документи:

- копія трудової книжки від 11.09.1969 серії БТ-І № 6272156;

- копія військового квитка НУ № 9086044;

- копія диплому про навчання МТ-І № 342065;

- довідка про підтвердження наявного пільгового трудового стажу від 28.11.2014 № 2/85, видана «Першим воєнізованим гірничорятувальним загоном»;

- довідка про підтвердження наявного пільгового трудового стажу від 24.03.2015 № 16/231, видана ДП «Дзержинськвугілля»;

- довідка про підтвердження наявного пільгового трудового стажу від 20.05.2017 № 71/1048, видана ДП «Торецьквугілля» (4 стор.);

- довідка про підтвердження наявного пільгового трудового стажу від 19.06.2017 № 01/191, видана «Десятим воєнізованим гірничорятувальним загоном»;

- копії наказів про затвердження результатів атестації робочих місць від 11.10.1994 № 319, від 01.05.1999 № 149, від 09.04.2004 № 87, від 08.04.2009 № 74, від 07.04.2014 № 75 по «Першому воєнізованому гірничорятувальному загону», від 14.04.2014 № 130 по «Десятому воєнізованому гірничорятувальному загону»;

- довідка про заробітну плату від 13.003.2015 № 131, видана ДП «Дзержинськвугілля»;

- копія паспорта, копія ІПН.

Рішенням № 463 від 03 липня 2017 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії у звязку з відсутністю необхідного пільгового стажу на підземних роботах 25 років.

Своє рішення пенсійний орган мотивував тим, що період з 17.11.1994 по 31.03.2002 неможливо зарахувати, оскільки заявник звернувся за призначенням пенсії у червні 2017 року, надавши довідку видану більш ранньою датою. Також вказує, що провести перевірку достовірності документів щодо підтвердження пільгового характеру та підстав їх видачі немає можливості у звязку з тим, що первинні документи знаходяться на непідконтрольній українській владі території, згідно з листом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості від 30.05.2017 № 02-1/284.

Не погодившись із рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області та вважаючи, що він має достатньо стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, трудова книжка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

За приписами ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), яка визначає особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті на протязі повного робочого дня виконанням робіт, передбачених Списком № 1. При цьому під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу (роз'яснення Міністерства соціального захисту населення і Міністерства праці від 10.05.1994 № 01-3/406-02-2 та № 06-1649).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.

За нормами статті 14 Закону № 1788-XII до пільгового стажу зараховується робота працівників, які безпосередньо зайняті повний робочий день на відповідних роботах, за умови підтвердження первинними документами саме такої роботи повний робочий день. При цьому такими документами можуть бути: журнали виходів на роботу, табелі використання робочого часу, деякі накази чи розпорядження по підприємству. Кожен з цих документів дає лише часткове підтвердження зайнятості на роботах зі шкідливими умовами праці, але сукупні дані цих документів можуть бути доказом повної зайнятості працівника.

Згідно із затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, а саме, із п. 1.5а ч. 1 розділу І до відповідних професій належать: усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах в переліку «Аварійно-рятувальні частини (станції)».

Абзацом першим частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менше, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Механізм обов'язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Так, зокрема, статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов'язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058-IV) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058-IV).

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За таких обставин суд вважає посилання апелянта на відсутність інформації стосовно позивача в Базі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціально страхування неприйнятним, оскільки особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов'язків підприємством, на якому вона працює. Аналогічна правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 212/11/14-14 від 18.02.2014.

Трудовою книжкою ОСОБА_1 БТ-І № 6272156 підтверджено наступне:

- 01.06.1987 прийнято на період проходження виробничої практики поверхневим учнем електрослюсаря;

- 02.07.1987 звільнено у звязку з закінченням виробничої практики;

- 13.01.1988 прийнято на практику підземним учнем гірника з повним робочим днем на підземній роботі;

- 13.05.1988 звільнено по закінченню виробничої практики;

- 10.08.1990 прийнято гірничим монтером з повним робочим днем на підземній роботі;

- 30.09.1992 звільнено за власним бажанням;

- 17.11.1994 прийнято респіраторником 2-ого взводу;

- 31.10.2014 звільнено з Першого ВГРЗ за переведенням до Десятого ВГРЗ;

- 01.11.2014 прийнято за переведенням з Першого ВГРЗ респіраторником 2-ого взводу.

Також, пільговий характер роботи позивача в спірний період з 17.11.1994 по 31.03.2002 підтверджується довідкою № 2/85 від 28.11.2014 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою Першим воєнізованим гірничорятувальним загоном. Вказана довідка одержана позивачем одразу після звільнення і містить відомості щодо:

- періоду трудової діяльності (з 17.11.1994 по 31.10.2014);

- займаної посади (респіраторник);

- підстав видачі (особова архівна картка Т-2, накази по загону, особисті рахунки по зарплаті, ЄТКД);

- відомості щодо атестації робочих місць (накази № 319 від 11.10.1994, № 149 від 07.05.1999, № 87 від 09.04.2004, № 74 від 08.04.2009, № 75 від 07.04.2014);

- відомості щодо перебування у відпустці без збереження заробітної плати.

Пенсійний орган не заперечує, що посада, яку обіймав позивач, належить до Списку № 1.

За приписами частин 1 та 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами ч. 2 ст. 9 Закону № 1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Трудовий стаж позивач набув, працюючи в період з 17.11.1994 по 31.10.2014 в Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні, в період, коли м. Горлівка знаходилось під контролем української влади, і зазначене підприємство також утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення АТО і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для відмови в зарахуванні спірних періодів роботи позивача, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст. 101 Закону № 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

При цьому відповідно до пункту 1 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону № 1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону № 1788-ХІІ має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала зі шкідливими і важкими умовами праці. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Тобто перекладання обовязку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку пільгової довідки особи не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Враховуючи, що трудова книжка позивача є належним чином оформленою, містить всі необхідні записи, в сукупності з наданою довідкою № 2/85 від 28 листопада 2014 року судова колегія дійшла висновку про наявність у позивача передбаченого ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено право позивача на отримання пенсії на пільгових умовах, яке підлягає відновленню шляхом скасування спірного рішення пенсійного органу № 463 від 03 липня 2017 року та зарахування спірного періоду роботи до стажу, що дає право на призначення такої пенсії.

Щодо посилань апелянта на помилковість задоволення позовної вимоги щодо стягнення судових витрат, оскільки органи пенсійного фонду звільненні від сплати судового збору, судова колегія зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що сплата судового збору відрізняється за своєю суттю від розподілу судових витрат. Останній є частиною відновлення порушеного права, тому задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції правомірно здійснив розподіл судових витрат, стягнувши сплачений судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області. До ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України зміни щодо звільнення Пенсійного фонду України та його органів від розподілу судових витрат не вносились.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року в справі № 225/4734/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року в справі № 225/4734/17 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її складення в порядку, визначеному ст.ст. 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_2

ОСОБА_3