Справа № 816/246/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/246/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Бершова Г.Є.,

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2017, суддя Канигіна Т.С., м. Полтава, по справі № 816/246/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Експрес"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест-Експрес" (надалі - ТОВ "Вест-Експрес") звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.01.2017 № .

В обґрунтування адміністративного позову ТОВ "Вест-Експрес" зазначило, що витрати у розмірі 970155,00 грн, зарахування яких до складу витрат ставиться під сумнів відповідачем, здійснено позивачем для придбання автомобільних запчастин - автомобільних шин у ПП "Трак-шина-сервіс-1", з метою наступного їх використання при експлуатації власного автотранспорту, що є основним видом діяльності позивача.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 по справі № 816/246/17 позовні вимоги ТОВ "Вест-Експрес" задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 19.01.2017.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь ТОВ "Вест-Експрес" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3929 (три тисячі дев'ятсот двадцять дев'ять) гривень 13 (тринадцять) копійок.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що судом першої інстанції не враховано те, що позивачем порушено вимоги пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, оскільки неправомірно віднесено до складу витрат - витрати по заміні шин.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ТОВ "Вест-Експрес" () зареєстроване у якості юридичної особи та перебуває на податковому обліку в Кременчуцькій ОДПІ /т. 1 а.с. 9-10/.

У період з 21.11.2016 по 16.12.2016 проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Вест-Експрес" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 30.06.2016 /т. 1 а.с. 41-59/.

За висновками перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема пункту 134.1 статті 134.1, підпункту 140.4.2 підпункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за півріччя 2016 року у сумі 174628,00 грн /а.с. 58 зворотній бік/.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.01.2017 № /т.1 а.с. 11/, яким ТОВ "Вест-Експрес" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 261942,00 грн, у тому числі за податковим зобов'язанням у розмірі 174628,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 87314,00 грн.

Позивач не погодився з вказаним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доводи податкового органу стосовно завищення позивачем задекларованих показників, відображених у рядку 2050 Звіту про фінансові результати (Ф №2) "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" за півріччя 2016 року в сумі 970155,00 грн є безпідставними та необґрунтованими, а тому податкове повідомлення-рішення № від 19.01.2017 є протиправним та підлягає скасуванню.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов'язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України).

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об'єктом оподаткування податку на прибуток приватних підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Так, статтею 140 ПК України визначено різниці, які виникають при здійсненні фінансових операцій, а саме: фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років (підпункт 140.4.2 пункту 140.4).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.2 статті 44 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом в акті перевірки встановлено завищення задекларованих показників, відображених у рядку 2050 Звіту про фінансові результати (Ф №2) "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" за півріччя 2016 року в сумі 970155,00 грн у тому числі: І квартал 2016 року на суму 412838,00 грн; ІІ квартал 2016 року на суму 557317,00 грн. Також перевіркою встановлено придбання у ПП "Трак-шина-сервіс-1" у 2016 році шин на суму 970155,00 грн без ПДВ. Відповідач зазначив, що кошти за придбані шини, встановлені на автомобілі, підприємством у повному обсязі віднесено до складу витрат. Водночас контролюючий орган стверджує, що шини, встановлені на автомобілі, використовуються в обороті підприємства та повинні обліковуватись на субрахунку 207 "Запасні частини" до списання на підставі картки обліку пробігу у разі досягнення фактичного пробігу. Відповідно до пункту 23 П(С)БО 9 "Запаси" дозволяється виключати зі складу активів і списувати у витрати при передачі в експлуатацію тільки вартість малоцінних і швидкозношувальних предметів, а шини, за твердженням відповідача, такими не є.

Таким чином, спірним у вказаній справі є правомірність віднесення підприємством до складу витрат кошти на придбання пневматичних шин, встановлених на автомобілях, що використовуються в обороті підприємства, до часу їх списання на підставі картки обліку пробігу у разі досягнення фактичного пробігу.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за № 893/4186, на субрахунку 207 рахунку 20 "Запасні частини" ведеться облік придбаних чи виготовлених запасних частин, готових деталей, вузлів, агрегатів, які використовуються для проведення ремонтів, заміни зношених частин машин, обладнання, транспортних засобів, інструменту, а також автомобільних шин у запасі та обороті. На цьому ж субрахунку ведеться облік обмінного фонду повнокомплектних машин, устаткування, двигунів, вузлів, агрегатів, що створюються в ремонтних підрозділах підприємств, на ремонтних підприємствах.

У пункті 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 751/4044 (далі - Положення), визначено, що запаси - активи, які: утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності (абзац третій пункту 4 із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2009 № 1396, зміни, внесені наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2009 № 1396, діють до 01.01.2015); перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою (абзац п'ятий пункту 4 із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2009 № 1396, зміни, внесені наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2009 № 1396, діють до 01.01.2015).

Пунктом 14 Положення встановлено, що не включаються до первісної вартості запасів, а належать до витрат того періоду, в якому вони були здійснені (встановлені), зокрема загальногосподарські та інші подібні витрати, які безпосередньо не пов'язані з придбанням і доставкою запасів та приведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях.

Відповідно до пункту 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за № 288/4509, витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 (далі - Положення 16), витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до пункту 4 Положення 16 об'єктом витрат є продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Згідно з пунктом 11 Положення 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з: виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду; нерозподілених постійних загальновиробничих витрат; наднормативних виробничих витрат.

Водночас, виробнича собівартість продукції (робіт, послуг) включає витрати, безпосередньо пов'язані з виробництвом продукції, зумовлені технологією та організацією виробництва (прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати), а також змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. До загальновиробничих витрат належать, зокрема витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

У пункті 3.19 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.1998 № 102, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.1998 за № 268/2708, зазначено, що операції щодо заміни на дорожньому транспортному засобі (надалі - ДТЗ) шин та акумуляторних батарей не належать до реконструкції, модернізації, технічного переозброєння та інших видів поліпшення ДТЗ.

Відповідно до пункту 7.1 Експлуатаційних норм середнього ресурсу пневматичних шин колісних транспортних засобів і спеціальних машин, виконаних на колісних шасі, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 20.05.2006 № 488 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.06.2006 за №712/12586, пневматичну шину списують у разі досягнення фактичного пробігу, що відповідає установленим (скоригованим) нормам. У картці обліку пробігу (наробітку) пневматичної шини (додаток 5) зазначають сумарний пробіг до списання та інформацію про подальше використання шини - відновлення зношеного протектора, ремонт або її переробка (утилізування). У цьому разі картка обліку пробігу (наробітку) пневматичної шини має статус акта її списання. Картку підписують члени комісії з питань втрати пневматичними шинами споживчих властивостей.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження списання автомобільних шин позивачем надано до суду акти списання автомобільних шин /т. 1 а.с. 84, 89, 95, 98, 101, 107, 110, 115, 122, 132, 138, 143, 146, 151, 154, 160, 163, 169, 172, 178, 181, 184, 190, 193, 198, 206, 209, 215, 221, 226, 228, 238, 248, т.2 а.с. 4, 14, 21, 31, 34, 42/.

Згідно з пунктом 7 Положення 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Пунктом 53 Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65 (далі - Методичні рекомендації), визначено, що витрати за статтею "Автомобільні шини" включаються безпосередньо до собівартості окремих видів перевезень. Якщо автомобіль здійснював кілька видів перевезень, то витрати, пов'язані з експлуатацією встановлених на ньому шин, розподіляються між об'єктами калькулювання пропорційно до обсягу перевезень.

Пунктом 36 Методичних рекомендацій визначено, що до статті калькуляції "Автомобільні шини" включаються всі витрати, пов'язані з експлуатацією автомобільних шин, зокрема транспортно-заготівельні витрати і націнки підприємств-постачальників у частині, що припадає на вартість автомобільних шин, виданих зі складу в поточному місяці.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права вбачається, що платник податків має право включати до складу витрат вартість придбаних шин після видачі їх зі складу (тобто установки на транспортний засіб) у тому періоді, у якому відбувалась така установка.

При цьому судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачем не заперечується реальність господарських операцій з придбання шин, а також наявність економічної мети та господарської потреби позивача у придбанні спірного товару.

Колегія суддів також вважає, що ТОВ "Вест-Експрес" було надано достатні та належні докази на підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності, необхідності установки на транспортних засобах та списання придбаних шин після їх установки на автомобілях, що не було спростовано відповідачем та не підтверджено доводами апеляційної скарги.

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги стосовно завищення позивачем задекларованих показників, відображених у рядку 2050 Звіту про фінансові результати (Ф №2) "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" за півріччя 2016 року в сумі 970155,00 грн. не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи встановлені обставини справи та нормативно-правове обгрунтування спірних правовідносин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Вест-Експрес" та визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.01.2017.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши постанову суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 по справі № 816/246/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко