Справа № 761/2925/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Савицький О.А.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
ПОСТАНОВА
іменем України

"17" січня 2018 р. Справа № 761/2925/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Охрімчук І.Г.
суддів: Капустинського М.М.
Моніча Б.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на постанову Шевченківського районного суду м.Києва від "22" вересня 2017 р. щодо розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку ч.9 ст.267 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку ч.9 ст. 267 КАС України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в порядку виконання постанови суду від 04.04.2017 року в справі за адміністративним за його позовом до ГУПФУ в м.Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Київський міський військовий комісаріат, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, у якій просить суд:
- визнати протиправними дії ГУПФУ в м.Києві щодо застосування обмеження розміру пенсії на підставі п.2 ст. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року при виконанні постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 04.04.2017 року щодо перерахунку та виплати пенсії позивачу, пов`язаних з неврахуванням всіх складових, з яких здійснюється призначення і нарахування пенсії;
- зобов`язати ГУПФУ в м.Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, у відповідності до резолютивної частини постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 04.04.2017 року в справі № 761/2925/17, починаючи з 08.12.2015 року, виходячи з 77% грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років, а також щомісячних сум додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, що передували звільненню з військової служби з включенням, крім тих, що вже були зараховані в грошовому атестаті, що в загальній сумі складала 16541,53 грн., також виплат матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати, згідно довідки Апеляційного суду міста Києва від 08.12.2016 року № 121/0403/16, з яких сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, без обмеження пенсії максимальним розміром.
Обґрунтовуючи свою заяву ОСОБА_1 послався те, що ГУПФУ в м.Києві безпідставно під час проведення перерахунку розміру його пенсії, на виконання постанови суду від 04.04.2017 року обмежило його пенсію максимальним розміром, встановленим Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року, посилаючись при цьому на пункт 2 ст. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону. Враховуючи вказану обставину, позивач вважає, що діями ГУПФУ в м.Києві порушуються його права, а тому звернувся до суду з даною заявою з метою захисту свого порушеного права.
Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 22.09.2017р. заяву задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо застосування обмеження розміру пенсії на підставі пункту 2 ст. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року при виконанні постанови Шевченківського районного суду місті Києва від 04 квітня 2017 року в справі № 761/2925/17 щодо перерахунку та виплати пенсії позивача, пов`язаних з неврахуванням всіх складових, з яких здійснюється призначення та нарахування пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, у відповідності до резолютивної частини постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року в справі №761/2925/17, починаючи з 08 грудня 2015 року, виходячи з 77% грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років, а також щомісячних сум додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, що передували звільненню з військової служби з включенням, крім тих, що вже були зараховані в грошовому атестаті, що в загальній сумі складала 16541,53 грн., також виплат матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати, згідно довідки Апеляційного суду міста Києва від 08.12.2016 року № 121/0403/16, з яких сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, без обмеження пенсії максимальним розміром.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду зі скаргою, в якій просить постанову суду від 22.09.2017р. скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви позивача. Посилаючись на ст.2 і п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ від 08.07.2011 №3668-VІ "про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" дії відповідача з приводу здійснення пенсійних виплат на виконання постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 04.04.2017р. є правомірними.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги відповідача з огляду на наступне.
Приписами ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. При вирішенні даного питання суд керується положеннями КАС України чинного на час вирішення заяви позивача, так як з 15.12. 2017 року набула чинності нова редакція КАС України.
Судом встановлено, що 04.04.2017 року Шевченківським районним судом м.Києва прийнято постанову в справі № 761/2925/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУПФУ в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Київський міський військовий комісаріат, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, якою вказаний позов задоволено частково, а саме визнано протиправними дії ГУПФУ в м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії позивача та зобов`язано ГУПФУ в м.Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, починаючи з 08.12.2015 року, виходячи з 77 % грошового забезпечення, з якого сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з врахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років, а також щомісячних сум додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, що передували звільненню з військової служби, включивши, крім тих, що вже були зараховані в грошовому атестаті, також виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати, згідно довідки Апеляційного суду міста Києва від 08.12.2016 року № 121/0403/16.
Вказана постанова суду набрала законної сили 16.05.2017 року.
Відповідно до ч.2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.
Виходячи з положень ст. 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Частиною 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.9 ст. 267 КАС України визначено спеціальний спосіб судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Згідно з ч.10 ст. 267 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу. Така постанова може бути оскаржена лише в апеляційному порядку.
Таким чином, законодавством регламентовано обов`язковість виконання судового рішення, яке набрало законної сили, та право особи-позивача, в інтересах якої було ухвалено відповідне судове рішення, звернутись до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 267 КАС України, якщо вона вважає, що в ході його виконання відповідачем були вчинені протиправні дії (рішення чи бездіяльність).
Аналіз наведених правових норм також дозволяє стверджувати, що при виконанні судового рішення перерахунок пенсії має проводитися виключно у визначених ним межах.
Разом з тим, судом встановлено, що на виконання постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 04.04.2017 року ГУПФУ в м.Києві здійснило перерахунок пенсії позивача, проте після проведеного перерахунку розмір пенсії позивача залишився незмінним, оскільки ГУПФУ в м Києві обмежено його пенсію максимальним розміром, встановленим Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року.
Підставою звернення заявника до адміністративного суду в порядку ч.9 ст. 267 КАС України стало невиконання ГУПФУ в м Києві судового рішення, що порушує право позивача на соціальний захист гарантоване Конституцією України.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Право на пенсію у громадянина виникає не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Згідно з пунктом 1 ст. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Дана норма закону чітко формулює підстави щодо неможливості проведення перерахунку пенсії до певного часу, а саме:
- перерахунок пов`язаний з індексацією;
- застосуванням положень частини другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.
В той же час, цей закон не передбачає заборону для перерахунку пенсії, пов`язану з усуненням порушень прав пенсіонера, допущених відповідачем при первинному обчисленні розміру пенсії без врахування виплат, що повинні бути включені на час її призначення.
З огляду на це, суд вважає, що дії ГУПФУ в м.Києві щодо перерахування пенсії позивача при виконанні постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 04.04.2017 року із обмеженням його пенсії максимальним розміром, встановленим Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року, є протиправними, що вказує на наявність правових підстав для задоволення заяви позивача.
Виходячи з наведеного та враховуючи той факт, що перерахунок пенсії позивача здійснювався на виконання постанови суду, якою відновлено порушене право пенсіонера на пенсію в більшому розмірі ніж призначена, тому на виконання постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 04.04.2017 року, що набрала законної сили 16.05.2017 року ГУПФУ в м.Києві повинно здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, починаючи з 08.12.2015 року, виходячи з 77 % грошового забезпечення, з врахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років, а також щомісячних сум додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, що передували звільненню з військової служби, включивши, крім тих, що вже були зараховані в грошовому атестаті, та в загальній сумі складали 16541,53 грн., також виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати, згідно довідки Апеляційного суду міста Києва від 08.12.2016 року № 121/0403/16, без обмеження пенсії максимальним розміром встановленим Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року, оскільки дія цього Закону в частині обмеження розміру пенсії на спірні правовідносини не поширюється.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Отже, для забезпечення цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Зокрема, про це прямо зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Нornsby V. Сгеесе), рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України».
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).
Стабільність судової практики безпосередньо пов`язана з поняттям стабільності судового рішення. Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами.
Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів.
Принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов`язків. До того ж у своїй практиці Суд неодноразово підкреслював потребу в забезпеченні державою умов для реалізації остаточного судового рішення. Право на виконання судового рішення розглядається як складова права на судовий захист.
Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що невиконання остаточного рішення суду, що набрало законної сили, порушує гарантії, надані особі статтею 6 Конвенції.
Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень.
Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п.4 ч.1 КАС України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.
У Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».
Таким чином, суд першої інстанції правомірно задовольнив заявлену позивачем вимогу про зобов`язання ГУПФУ в м.Києві подати звіт про виконання судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтованого висновку , що заява ОСОБА_1 в порядку ч.9 ст. 267 КАС України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в порядку виконання постанови суду від 04.04.2017 року є цілком обґрунтованою, задовольнивши її.
Виходячи зі змісту заяви позивача , апеляційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми матеріального або процесуального права, у тому числі з порушеного позивачем питання.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, постанову Шевченківського районного суду м.Києва від "22" вересня 2017 р. без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Повне судове рішення складено "17" січня 2018 р.