Справа № 822/2928/17
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2928/17

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

16 січня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

секретар судового засідання: Черняк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року (ухвалену 24 листопада 2017 року, повний текст якої виготовлено 27 листопада 2017 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи відсутні клопотання позивача про участь в судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Згідно із ч.2 ст.196 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.08.2010р., ОСОБА_2 на праві приватної власності належить комплекс загальною площею 1244,8 кв. м. за адресою Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Лазо, буд.25/1. Опис об'єкта: загальна площа 1244,8 кв. м; Будівля контори 367 кв. м; Будівля мийки 404,1 кв. м; Будівля котельні 235,8 кв. м; Споруда очисних відстійників 237,9 кв. м.

05.05.2016 року відповідачем, на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України та відповідно до п.п. 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, прийняте податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від №4309-13, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 17153,34 грн.

Позивач не погодився із вказаним рішенням, адже вважає, що належне йому нерухоме майно не є об'єктом оподаткування згідно ст.266 ПК України, а тому звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належний позивачу комплекс не є об'єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону (п. п. "є" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України) і податок на нерухоме майно на нього (комплекс) не повинен нараховуватись, а об'єктом оподаткування є окремо кожна з будівель і споруд з урахуванням їх цільового призначення і фактичного використання.

Водночас, належні позивачу нежилі приміщення не є комплексом в розумінні "цілісний майновий комплекс" підприємства, яке займається виробництвом, а вони (будівлі, споруди) підпадають під визначення "будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств", які використовуються позивачем згідно видів його діяльності безпосередньо у виробництві з урахуванням цільового призначення цієї нерухомості окремо. Тому, суд вважає, що будівлі (споруди): 1) Будівля мийки 404,1 кв. м; 2) Будівля котельні 235,8 кв. м; 3) Споруда очисних відстійників 237,9 кв. м. потрібно відносити до будівель промисловості в розумінні п.п "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а Будівля контори 367 кв. м., з урахуванням встановленого судом, не відноситься до будівель промисловості, які визначені підпунктом "є" пункту 1.1 Положення про порядок справляння місцевих податків та зборів та ПК України.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

За приписами п.п. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об'єктом оподаткування: є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Тобто дана норма надає перелік обєктів, що не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки із зазначенням їх приналежності субєкту господарювання - промисловому підприємству.

Підпунктом 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України визначено, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, фізична особа ОСОБА_2 є власником нерухомого майна - комплексу будівель загальною площею 1244,8 кв. м. за адресою Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Лазо, буд. 25/1.

Відповідно до п.1 ст.320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, за змістом Конституції України та ЦК України субєктом права власності законодавством визнаються фізичні особи (громадяни), які можуть бути власниками будь-якого майна, крім майна, яке не може знаходитися взагалі у власності фізичних осіб, і, водночас не виокремлюється такий субєкт права власності, як фізична особа-підприємець.

Тобто, незалежно від того, який статус у подальшому фізична особа обере для себе, у тому числі у разі прийняття рішення про здійснення зокрема підприємницької діяльності, субєктом права власності виступає саме фізична особа (громадянин), а не фізична особа-підприємець.

Таким чином, вказаний комплекс будівель належить позивачу на праві приватної власності як фізичній особі, при цьому відсутні підстави вважати, що вказаний комплекс належить субєкту господарювання - промисловому підприємству.

Суд першої інстанції зазначає, що вказаний комплекс будівель відноситься до будівель промисловості, адже використовується позивачем згідно видів його діяльності безпосередньо у виробництві з урахуванням цільового призначення цієї нерухомості окремо. Крім того, Висновком експертного дослідження №07-112/3/17 від 29.08.2017р., проведеного будівельним експертом ОСОБА_3, підтверджено характеристику будівель, яка була вже визначена при їх проектуванні і будівництві, і тому вони мали відповідне призначення (котельня, мийка, контора, очисник відстійників).

Щодо вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.11.2017 року № ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, види діяльності, зокрема: КВЕД 20.15 виробництво добрив і азотних сполук, КВЕД 20.41 виробництво мила та мийних засобів, засобів для чищення та полірування; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля.

Відповідно до поданої позивачем ОСОБА_4 за 2016 рік у графі вид підприємницької діяльності у звітному періоді вказано КВЕД 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля.

До того ж, згідно висновку експертного дослідження №07-112/3/17 від 29.08.2017р. будівля мийки була віднесена експертом до підкласу 1252,9 (Склади та сховища інші, група Будівлі промислові та склади), а будівля котельні віднесена до підкласу 1251.7 (Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості), що не узгоджується із функціональним призначенням даних будівель для діяльності за КВЕД 20.15 та 20.41.

Отже, позивач у 2016 році використовував вказані будівлі, не як промислові.

З огляду на наведені обставини у сукупності колегія суддів вважає, що належний позивачу комплекс будівель загальною площею 1244,8 кв. м. за адресою Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Лазо, буд. 25/1, не може вважатись будівлями промисловості. Тому таке нерухоме майно є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що свідчить про правомірність спірного рішення відповідача.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, постанову суду першої інстанції належить скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.01.2018р.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6