Справа № 352/642/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/10074/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти № 1 УПП у м. Івано-Франківську ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2017 року(прийняту у м. Івано-Франківську суддею 1-ї інстанції Струтинським Р.Р.) в адміністративній справі № 352/642/17 за позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 1 УПП у м. Івано-Франківську ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області із вказаним позовом та просив:

- скасувати постанову серії АР № 828435, винесену інспектором роти № 1 УПП у м.Івано-Франківську ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2, від 03.04.2017 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП);

- звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого та обмежитись усним зауваженням.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він не заперечує своєї вини, проте вважає, що сума штрафу в розмірі 510 грн, враховуючи те, що на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина є завеликою.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2017 року позов задоволено.

Скасовано постанову серії АР № 828435 від 03.04.2017 про накладення ОСОБА_3 штрафу у розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.122 КУпАП, щодо ОСОБА_3 закрито, у звязку зі звільненням його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого, обмежившись усним зауваженням.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржив інспектор роти № 1 УПП у м.Івано-Франківську ДПП лейтенант поліції ОСОБА_2, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. А тому суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством і звільняти осіб від відповідальності і закривати провадження у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач має на утримання дружину та малолітню дитину, а тому можливо застосувати ст.22 КУпАП та звільнити позивача від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого, обмежившись усним зауваженням..

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоровя громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух» (далі Закон).

Відповідно до статті 14 Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобовязані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (стаття 53 Закону).

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (пункт 1.1 ПДР).

Відповідно до пунктів 1.3 та 1.9 ПДР учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 15.10 (а) ПДР стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до пункту 15.9 (е) ПДР зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Як встановлено судом, оскаржуваною постановою по справі про адміністративне правопорушення інспектора роти № 1 УПП у м.Івано-Франківську ДПП ОСОБА_4 від 03.04.2017 р. на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що 03.04.2017 р. о 11 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом марки «Опель», д.н.з АТ 5632 АЕ в м.Івано-Франківську здійснив стоянку на стоянці для маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.15.10 (а) ПДР України, що ним не заперечується.

Частиною третьою статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини першої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху: частини перша, друга і третя статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята відповідачем правомірно, у межах своїх повноважень та відповідно до встановлених обставин, при тому, що факт правопорушення визнається позивачем.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст.22 КУпАП є помилковим з огляду на таке.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб. Тобто, виходячи з приписів наведених норм, вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції.

Необхідно зазначити, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що вирішення питань про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення належить до виключних і дискреційних повноважень того органу, який розглядає і вирішує таку справу, а саме відповідача.

Суд, в даному випадку, не розглядає справу про адміністративне правопорушення, не виносить рішення за результатами розгляду цієї справи, не вирішує питання про застосування стягнення за вчинене правопорушення, а, як було зазначено вище, лише перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень у таких справах, тому не наділений повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про безпідставність задоволення позовних вимог ОСОБА_3

За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого позову.

Керуючись ст.ст.229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу інспектора роти № 1 УПП у м. Івано-Франківську ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2017 року в адміністративній справі № 352/642/17 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до інспектора роти № 1 УПП у м. Івано-Франківську ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7