Справа № 572/2020/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Ведяніна Т.О.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"15" січня 2018 р. Справа № 572/2020/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в місті Рівному Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шила Юрія Юрійовича на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "12" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Інспектора роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в місті Рівному Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шила Юрія Юрійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення ,-

ВСТАНОВИВ

29 серпня 2017 року ОСОБА_4 подав до Сарненського районного суду Рівненської області адміністративний позов, просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №693570 від 17.08.2017 року, видану Інспектором роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в місті Рівному Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шилом Юрієм Юрійовичем.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від "12" жовтня 2017 року задоволено адміністративний позов.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №693570 від 17.08.2017 року, видану Інспектором роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в місті Рівному Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шилом Юрієм Юрійовичем.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права, Інспектор роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в місті Рівному Департаменту патрульної поліції рядового поліції Шило Юрій Юрійович подав апеляційну скаргу, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що 17.08.2017 року було виявлено, що працівниками Комунального підприємства "Екосервіс" проводяться роботи на прибудинковій території на в'їзді в двір житлового будинку АДРЕСА_1 які створювали небезпеку для учасників дорожнього руху. Вказує, що ОСОБА_4 не було одержано погодження проведення таких робіт з органами Національної поліції, а відтак останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розглянувши справу в межах, визначених статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що предметом спору в даній справі є постанова Інспектора роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в місті Рівному Департаменту патрульної поліції, якою ОСОБА_4 визнано винним за частиною третьою статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення в виді штрафу в сумі 680 грн.

За змістом зазначеної постанови ОСОБА_4 порушив вимоги пункту третього статті 12 Закону України "Про дорожній рух" та пункт 1.5 Правил дорожнього руху України, а саме: "17 липня 2017 року об 11 годин по вул.Соборній м.Сарни Рівненської області, будучи посадовою особою порушив порядок щодо обладнання на вулиці місць проведення робіт, а саме: виконував роботи по очистці каналізаційних шахт, не облаштувавши при цьому місця проведення робіт технічними засобами регулювання дорожнього руху згідно узгодженої схеми відсутні дорожні знаки".

З наданих відповідачем доказів, а саме: копії акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 17.08.2017 року та фотознімків вбачається, що вказаного числа об 11 годині зафіксовано факт проведення працівниками Комунального підприємства "Екосервіс" робіт по очистці каналізаційної системи по АДРЕСА_1, під час чого при провадженні вказаних робіт на зазначеній ділянці відсутні дорожні знаки згідно типових схем Правил дорожнього руху.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким задоволено адміністративний позов, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 140 КУпАП, визначено, що порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі відповідальність за які передбачена ч.3 ст. 140 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно із ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено судом першої інстанції, та матеріалами справи, під час судового розгляду відповідач зазначав, що при проведенні ремонту каналізаційної мережі посадовою особою КП "Екосервіс", якою є ОСОБА_4, не отримано погодження на проведення відповідних робіт із органами поліції. Однак, відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах, передбачена частиною 2 статті 140 КУпАП, в той час, як ОСОБА_4 було притягнуто та визнано винним за ч.3 ст.140 КУпАП.

Крім того, як слідує з оспорюваної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності і за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільній дорозі місць провадження робіт.

Як об'єктивну сторону зазначеного правопорушення визначено те , що позивач не облаштував місце проведення робіт "технічними засобами регулювання дорожнього руху, згідно узгодженої схеми".

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Наведеним вимогам оскаржена постанова не відповідає, оскільки містить виключно загальні фрази і не конкретизує об'єктивну сторону вчиненого правопорушення. У ній не зазначено, які саме нормативи порушені позивачем, які саме технічні засоби регулювання дорожнього руху не встановлені , згідно якої узгодженої схеми. Відсутні також посилання на нормативно-правовий акт, яким передбачені такі нормативи.

Покликання позивача у спірній постанові виключно на п.1.5 Правил дорожнього руху є недостатнім.

Зазначеним пунктом визначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Акт обстеження ділянки та фотознімки, наявні в матеріалах справи, свідчать, що місце проведення робіт було огороджене з двох сторін фішками (а.с.22-23). Відтак певні заходи для забезпечення безпеки дорожнього руху бути вжиті.

З цих же підстав недостатнім є покликання на ч.3 ст.12 Закону України "Про дорожній рух", оскільки встановлення загороджувальних фішок обмежує рух на відповідній ділянці та одночасно позначає місце виконання робіт.

Також матеріали справи окрім акту обстеження не містять жодного доказу проте, що на ділянці автомобільної дороги проводились ті чи інші роботи, яка організація виконувала ці роботи, і які посадові особи, несли відповідальність за їх проведення.

Відсутні докази, що відповідна ділянка дороги знаходилась у межах червоних ліній міських вулиць.

При цьому слід враховувати, що червоні лінії - визначені в містобудівній документації відносно пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які відмежовують території мікрорайонів, кварталів та території іншого призначення. Червона лінія позначає землі загального користування, які призначені для прокладки інженерних і транспортних комунікацій, пішохідних зв'язків, впорядкування, озеленення й освітлення вулиць тощо.

Червоні лінії можуть бути визначені на підставі генеральних планів міст, детальних планах території .

Відповідних документів, що обстежена інспектором поліції частина дороги, лежить в межах червоних ліній матеріали справи не містять.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що місця очистки каналізаційних систем мають бути огороджені відповідно Державного стандарту України Безпека дорожнього руху АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ, ВУЛИЦІ ТА ЗАЛІЗНИЧНІ ПЕРЕЇЗДИ Вимоги до експлуатаційного стану (ДСТУ 3587-97), то колегія суддів вважає, що вони не можуть бути враховані при розгляді даної справи, так як у спірній постанові про адміністративне правопорушення відсутнє покликання на це державний стандарт. Водночас, з огляду на те, що застереження про невідповідність частини дороги вимогам стандарту ДСТУ 3587-97 міститься у акті обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, який є частиною матеріалів справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає за можливе вказати на наступне.

Зазначений стандарт поширюється на автомобільні дороги, вулиці і дороги міст та населених пунктів, залізничні переїзди, ним установлені вимоги утримання доріг, вулиць населених пунктів, їх експлуатаційного стану.

Разом з тим, він взагалі не регулює питання проведення робіт, які не пов'язані з утриманням доріг та їх експлуатаційного стану.

Відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху передбачена ч.1 ст.140 КУпАП. Відповідальність за ці порушення несуть особи, на яких покладено обов'язок із забезпечення безпечного експлуатаційного стану ділянки дороги. Позивачем не є такою особою і це прямо випливає з акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, в якому зазначено, що за ці питання відповідає майстер КП "Будівник" м.Сарни ОСОБА_6

Щодо покликань відповідача на недотримання під час проведення робіт вимог Державного стандарту України БЕЗПЕКА ДОРОЖНЬОГО РУХУ, ОГОРОДЖЕННЯ ДОРОЖНІ ТИМЧАСОВІ (ДСТУ 7168:2010), то вони не можуть бути враховані судом, оскільки ні матеріали справи про адміністративне правопорушення, ні постанова у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних застережень про те, що позивачу вміняється у вину недотримання вимог цього державного стандарту.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що позивача притягнуто до відповідальності як посадову особу.

За змістом статтею 14 КУпАП передбачено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

Враховуючи зазначену норму, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що у справах про притягнення до відповідальності посадових осіб постанова, окрім об'єктивної сторони правопорушення з покликанням на правила, норми чи стандарти, які порушені, має містити відомості про те, яку посаду обіймає посадова особу і які службові обов'язки на неї покладено.

Натомість спірна постанова не містить таких відомостей. Матеріали справи про адміністративне правопорушення також не містять жодних доказів перебування позивача на тій чи іншій посаді, які і не містять жодних посадових інструкцій, які б визначали його службові обов'язки.

За наведених вище обставин колегія суддів не може вважати спірну постанову законною, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про її протиправність та скасування.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами позивача про порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються ПРОТОКОЛОМ про адміністративне правопорушення, ПОЯСНЕННЯМИ ОСОБИ, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також ІНШИМИ ДОКУМЕНТАМИ.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Дійсно, за змістом ч.5 ст.258 КУпАП, відповідач не був зобов'язаний складати протокол у справі про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення.

Цей же протокол був би доказом роз'яснення позивачу прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. У цьому ж протоколі позивач мав би змогу надати свої пояснення і це було б належним чином зафіксовано.

За відсутності протоколу а також інших доказів, які б підтверджували роз'яснення позивачу прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, колегія суддів не може спростувати його доводи про те, що працівником поліції не було вчинено зазначених дій. Так само суд не може взяти до уваги пояснення відповідача про те, що позивач не оспорював факту скоєння правопорушення. Ці обставини також не підтверджені жодними доказами.

Підпис у постанові по справі про адміністративні правопорушення свідчить виключно про те, що позивач отримав копію спірної постанови. Жодних його пояснень по суті правопорушення ця постанова не містить.

Крім того, вірними є доводи позивача щодо протиправності негайного розгляду справи.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов'язковою і має передувати такому розгляду справи.

Крім того, суд вказує, що словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Співставляючи вищезазначене з встановлевними обставинами справи колегія суддів вважає з необхідне зазначити, що розгляд справи про адміністративне правопорушення від імені органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення саме інспектором чи інспекторами патрульної поліції, які виявили правопорушення, не заборонений, однак він є НЕ БАЖАНИМ.

У такому випадку істотно змінюється правовий статус відповідного суб'єкта. З особи, яка виявила правопорушення, такий інспектор фактично має перетворитися у "квазісудовий" орган, який має забезпечити правопорушнику комплекс гарантованих йому прав та розглянути справу на основі об'єктивної оцінки доказової бази.

За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з'ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз'яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

Якщо особа заявляє обґрунтовані клопотання про ознайомлення зі справою, про допуск захисника, про приєднання доказів тощо, то ці клопотання мають бути розглянуті, а права особи, яка притягується до відповідальності, забезпечені.

Лише після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Це пов'язано з тим, що силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Негайний розгляд справи без складання адміністративного протоколу чи документування у інший спосіб того, що розгляд справи відбувся з дотриманням прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності також ставить під сумнів правомірність винесеної постанови, що є самостійною підставою для визнання її протиправною та скасування.

Ти більше, що сам позивач покликається на порушення його прав.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що постанова про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ч.3 ст.140 КУпАП є протиправною й такою, що підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін відповідно до вимог ст.316 КАС України.

Також суд враховує положення ч.3 ст.272 КАС України, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 308, 311, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Інспектора роти №5 батальйону УПП в місті Рівному ДПП рядовий поліції Шило Юрія Юрійовича залишити без задоволення, постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "12" жовтня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Судове рішення прийнято та складено "15" січня 2018 р.