Справа № 569/2759/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Смолій Л.Д.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА
іменем України
"15" січня 2018 р. Справа № 569/2759/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Моніча Б.С.
суддів: Капустинського М.М.
Охрімчук І.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "13" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ,-
ВСТАНОВИВ
21 лютого 2017 року ОСОБА_1 подав до Рівненського міського суду Рівненської області адміністративний позов, просив зобов`язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації провести перерахунок та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2016 рік, відповідно до статті 12 Закону України №3551-XII від 22.10.1993 року "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною першою статті 28 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від "13" жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.
Вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що має право на пільги, визначені законодавством України для учасників бойових дій. На підставі статті 12 Закону України №3551-XII від 22.10.1993 року "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на одержання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Однак, в 2016 році одержав лише 920 гривень вказаної допомоги.
Розглянувши справу в межах, визначених статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), учасник бойових дій, має право на пільги, визначені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій на підставі посвідчення серії НОМЕР_1 виданим 28.03.2016 року Рівненським обласним військовим комісаріатом.
Відповідно постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2016 рік виплачено в розмірі 920 гривень.
Позивач вважає, що має право на виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком на підставі статті 12 Закону України №3551-XII від 22.10.1993 року "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Наведені обставини слугували підставою звернення позивача з адміністративним позовом до суду.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким відмовлено в задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Правовий статус ветеранів війни та учасників бойових дій, який визначає порядок створення належних умов для їх життєзабезпечення та сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначено Законом України №3551-XII від 22.10.1993 року "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Вимогами статті 12 Закону України №3551-XII від 22.10.1993 року "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Текст даної норми наведений в редакції Закону України №107-VI від 28.12.2007 року "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Однак, рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року зміни, внесені до цієї норми, визнані неконституційними, а тому чинною є редакція частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" якою визначено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Разом з тим, за змістом пункту 26 розділу VI "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України №79-VIII від 28.12.2014 року) визначено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Зазначені норми законодавства не визнані неконституційними.
Вирішуючи питання, яка норма законодавства підлягає застосуванню в зв`язку з наявністю колізії, колегія суддів приходить висновку, що застосуванню підлягають норми пункту 26 розділу VI "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України, які прийняті пізніше.
Наведене узгоджується з позицією рішень Конституційного Суду України та практикою Європейського суду з прав людини.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України (254к/96-ВР) є найважливішою функцією держави.
Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Відповідно рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 09.10.1979 року (справа "Ейрі проти Ірландії") констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Зазначені положення поширюються на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду від 12.10.2004 року (справа "Кйартан Асмундсон проти Ісландії").
За змістом пункту другого частини першої постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення, в розмірах: учасникам бойових дій 920 гривень.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що позивачу виплачено суму коштів, визначену Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи зазначене, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" виплачуючи разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2016 рік в розмірі 920 гривень, відповідач діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а тому судове рішення слід залишити без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "13" жовтня 2017 р. без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Судове рішення прийнято та складено "15" січня 2018 р.