Справа № 522/960/18
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/960/18
Провадження № 2-а/522/873/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Бондар В.Я.,

при секретарі - Школа О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Індії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17.01.2018 року звернувся до суду з позовом до громадянина Індії ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Індії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.01.2018 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено громадянина Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. В ході розгляду обставин правопорушення було встановлено, що громадянин Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушив правила перебування іноземців в Україні. Перевіркою також було встановлено, що громадянин Індії ОСОБА_1, проживав без документів на право проживання в Україні. Відповідач прибув до України 12.06.2017 року з метою відпочинку, кордон перетинав легально через прикордонний контрольний пункт пропуску України «Аеропорт-Одеса». На даний час громадянин Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. на території України перебуває незаконно. Постійного місця проживання та законного джерела існування не має. Громадянин Індії ОСОБА_1 не звертався до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні та не виявив відповідного бажання під час опитування, також в позові зазначається, що громадянин Індії ОСОБА_1 не вважає себе жертвою торгівлі людьми.

16.01.2018 року за порушення ч. 1 ст. 203 КпАП України, а саме: порушення правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, по відношенню до громадянина Індії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 000147 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 16.01.2018 року ПН МОД № 000147 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 510 грн..

16.01.2018 року Головним управління ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Індії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. та зобов'язано його покинути територію України у термін до 17.01.2018 року. У визначений термін громадянин Індії ОСОБА_1 з території України не виїхав повідомивши про невиконання зазначеного рішення про примусове повернення в зв'язку з відсутністю коштів.

За вказаних обставин позивач звернувся до суду з дійсним позовом.

Представник позивача - Білоконь Н.О. (діюча по довіреності) у судовому засіданні позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Підтвердила усі обставини, викладені у позові та зазначила що відповідач із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує захисту або тимчасового захисту в Україні не звертався, оскільки цю інформацію вони перевіряли, під час його опитування такого бажання також не виявив, тому просила задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні в присутності перекладача Хамдард Непа Хабібрахман, яка має відповідний сертифікат з обставинами, викладені у позові, частково не згоден, не заперечував той факт, що на теперішній час перебуває на території України незаконно, тобто без належних дозвільних документі. При цьому він пояснив, що прилетів до України в червні 2017р, з метою рятування свого життя. Так він вказує, що мешкав на території штату Кашмір, де зазнавав переслідування на релігійній підставі, що створювало реальну загрозу його життю та здоров'ю. І в подальшому бажає подати заяву на отримання статусу біженця.

Йому було також повідомлено 16.01.2018 р. про рішення щодо надання строку на добровільне залишення України терміном до 17.01.2018р., проте він не бажає від'їжджати та повертатися до Індіїї. Відповідач пояснив, що у квартирі за адресою АДРЕСА_1, де його було затримано, він перебував на підставі договору оренди. Кошти на проживання він привіз з Індії, але зараз вони закінчились. Крім того інформація вказана в Поясненнях від 16.01.2018 йому не доводилась.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у позові з наступних підстав.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України.

Згідно ч. 4 ст. 46 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Судом встановлено, що 16.01.2018 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено громадянина Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який порушив правила перебування іноземців в Україні.

Перевіркою було встановлено, що громадянин Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав на території України без відповідного дозволу на право проживання в Україні. Відповідач прибув у червні 2017 року на підставі разової візи тип «С», кордон перетинав легально через прикордонний контрольний пункт пропуску України «Аеропорт-Одеса». На даний час громадянин Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. на території України перебуває незаконно.

16.01.2018 року за порушення ч. 1 ст. 203 КпАП України, а саме: порушення правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, по відношенню до громадянина Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. було складено протокол ПР МОД № 000147 про адміністративне правопорушення.

Постановою ПН МОД № 000147 від 16.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення, на громадянина Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн..

Судом встановлено, що 16.01.2018 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язано його покинути територію України у термін до 17.01.2018 року.

З даним позовом до суду представники Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулися 17.01.2018 року.

Частиною 3 статті 3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ (Далі - Закон № 3773), передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону № 3773, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно частини 4 статті 4 зазначеного вище Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 статті 23 розділу III Закону № 3773, нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)…».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Тобто, аналіз викладеної норми дає підстави дійти висновку, що однією з підстав для примусового видворення з України іноземця, на підставі прийнятої постанови адміністративного суду, є рішення про примусове повернення, яке не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Про відсутність порушень статті 30 Закону №3773 з боку відповідача, свідчить наступне.

Рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 7 від 16.01.2018 р про примусове повернення відповідача в країну походження Індія, було прийнято 16 січня 2018 року.

Відповідно до цього рішення, останнього було зобов'язано покинути територію України у термін до 17 січня 2018 року.

Тобто, на виїзд до індійського штату Кашмір, звідки приїхав відповідач, йому було надано часу менше однієї доби, що є неможливим.

До того ж, є обґрунтованим довід Відповідача про те, що він фізично не міг виконати рішення суб'єкта владних повноважень, оскільки протягом усього строку, який надавався йому для залишення України, був затриманий співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області.

Що стосується позовних вимог, щодо затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців громадянина Індії ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Ч.2 ст.289 КАС України, в редакції від 15 грудня 2017 року, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення, яким затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

На виконання абз.3 п.3 розд. IV «Прикінцеві положення» Закону №3773 та Типового положення, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - Інструкція № 141).

Згідно з пункту 12 Розділу ІІ Інструкції № 141 іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов'язковим забезпеченням примусового видворення з України.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Судом встановлено, що громадянин Індії ОСОБА_1 має документ (паспорт), що дає право добровільно виїхати з України.

Понад те, у суду не має обґрунтованих підстав для висновків, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та буде перешкоджатиме проведенню процедури видворення або існує ризик його втечі.

Відповідно до ч.1ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1ст. 77 КАС України), за згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У відповідності до ст. 254 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України.

Згідно ст..7 ч.1. Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, суд вбачає, що позовні вимоги Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України відносно громадянина Індії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 23-25, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 9, 20, 46, 241, 243, 245, 288, 289, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Індії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Приморського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя Бондар В.Я.

Дата складання повного тексту 17.01.2018 р.

17.01.2018