Справа № 826/18390/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
УХВАЛА

17.01.2018 Київ К/9901/1679/17 справа № 826/18390/16

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Пасічник С.С., розглянувши касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-ТТЦ" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Касаційна скарга передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до пункту 4 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - КАС України).

Разом з тим, пунктом 12 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Як свідчать матеріали переданої касаційної скарги, остання ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 28 листопада 2017 року залишена без руху у зв'язку з її невідповідністю вимогам частини 5 статті 213 КАС України щодо надання документа про сплату судового збору.

Відповідачу встановлено тридцятиденний з моменту отримання ухвали строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві одержало копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху 7 грудня 2017 року.

На виконання вимог ухвали, 9 січня 2018 року представник відповідача особисто подав до канцелярії касаційного суду заяву, до якої додано платіжне доручення на суму 1653,60 гривень, що, однак, не свідчить про повне усунення недоліків касаційної скарги.

Зокрема, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) ставка судового збору за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Позовна заява подана у грудні 2016 року, а спір у справі носить майновий характер (про скасування податкових повідомлень-рішень, якими збільшено суму грошового зобов'язання із ввізного мита на товари, що ввозяться суб'єктами господарювання, на 154780,53 гривень, в тому числі за основним платежем - 123824,42 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями - 30956,11 гривень, а також збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на 30956,11 гривень, в тому числі за основним платежем - 24764,88 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями - 6 191,22 гривень, загалом у сумі 185736,64 гривень).

За змістом підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI (в редакції, чинній на час звернення з цим позовом до суду першої інстанції) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано, зокрема, юридичною особою судовий збір становив 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

З 1 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 гривень.

Таким чином, розмір ставки судового збору за подання до суду цієї касаційної скарги становить 3343,25 гривень (185736,64 гривень*1,5 відстоки*120 відсотків), на чому наголошувалось і в ухвалі судді Вищого адміністративного суду України про залишення касаційної скарги без руху.

Натомість, відповідачем надано документ про сплату судового збору в меншому розмірі, що не узгоджується з наведеними вимогами законодавства.

Окрім цього, відповідач заявив клопотання про продовження процесуального строку, встановленого судом для усунення недоліків касаційної скарги, яке мотивовано відсутністю, станом на 4 січня 2018 року, кошторису на 2018 рік, що не дає можливості здійснити оплату судового збору у повному розмірі.

Однак, наведені у клопотанні доводи не свідчать про наявність підстав для продовження процесуального строку, встановленого судом для усунення недоліків касаційної скарги, з огляду на наступне.

Так, статтею 49 КАС України в редакції Закону № 2136-VІІІ, так само як і статтею 44 у чинній редакції цього Кодексу передбачено обов'язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи) добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Статтею 213 КАС України в редакції, чинній на час подання цієї касаційної скарги, було передбачено обов'язок особи, яка подає касаційну скаргу, щодо одночасного надання документу про сплату судового збору.

Таким чином, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Це стосується і суб'єктів владних повноважень, які фінансується з Державного бюджету України, зокрема, в частині видатків на оплату судового збору, а тому держава, з метою забезпечення можливості здійснення якісного, ефективного та своєчасного захисту своїх прав та інтересів, повинна створити належні фінансові можливості і заздалегідь передбачити відповідні кошти на вказані цілі у кошторисах (тимчасових розписах, проектах кошторисів) установ.

Наведене кореспондується з пунктами 44, 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, за змістом яких штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року. До затвердження в установленому порядку кошторисів використання бюджетних коштів підставою для здійснення видатків бюджету є проекти зазначених кошторисів (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), засвідчені підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби. У разі коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а під час складання кошторисів на наступний рік враховуються обсяги здійснених видатків.

Ураховуючи зазначене, відсутність затвердженого кошторису податкового органу влади не перешкоджає здійсненню видатків бюджету, зокрема, щодо сплати судового збору, а відтак наведені обставини не є підставою для продовження строку, встановленого судом для усунення недоліків касаційної скарги щодо надання документу про сплату такого.

Отже, у встановлений судом процесуальний строк, а також станом на день постановлення цієї ухвали, недоліки касаційної скарги не усунуто, а підстави для продовження цього строку за заявою особи, яка її подала, чи за ініціативою суду, відсутні.

За правилами частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, яка передбачає, у такому випадку, повернення касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 169, 332, пунктами 12, 14 Розділу VІІ "Прикінцеві положення" КАС України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про продовження процесуального строку, встановленого судом для усунення недоліків касаційної скарги.

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-ТТЦ" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкових повідомлень-рішень повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя С.С. Пасічник