Справа № 580/1605/17
Суддя: Чхайло О. В.
Дата ухвалення: 2018-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 580/1605/17
Номер провадження 2-а/580/14/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2018 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайла О. В.,

при секретарі Івановій О.І.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобовязання вчинити дії;

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що вона має доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася в м. Торез, Донецької області. У звязку із народженням дитини управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Торезької міської ради їй була призначена державна соціальна допомога одинокій матері та державна допомога сімям з дітьми (при народженні першої дитини), яку вона отримувала по липень 2014 року включно коли було припинено функціонування державних органів на непідконтрольній території. На даний час вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки змушена була покинути попереднє місце проживання у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, та перебуває разом з донькою на обліку в управлінні соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації в Сумській області, як особа, яка була переміщена з району проведення антитерористичної операції. Як внутрішньо переміщена особа, вона має право на отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування, але виплата допомоги при народженні дитини, допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та допомоги одиноким матерям відповідачем не проводиться. 12.06.2017 р. позивачка звернулася до УСЗН Лебединської РДА про поновлення виплати допомоги та виплати заборгованості за новим місцем проживання, але відповідачем прийнято рішення лише про призначення їй державної соціальної допомоги одиноким матерям з червня 2017 року.

Дії відповідача щодо відмови у виплаті неотриманої нею допомоги при народженні дитини, допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з липня 2014 року до досягнення ОСОБА_2 трирічного віку, а саме до 12.12.2015 року та допомоги одиноким матерям з липня 2014 року по травень 2017 року, позивачка вважає такими, що порушують її права, а тому вона просить визнати їх протиправними та дискримінаційними і зобовязати УСЗН Лебединської РДА здійснити нарахування і виплату їй сум зазначених видів допомоги.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, виходячи з мотивів, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечив. Вважає, що при вирішенні питання щодо призначення позивачці соціальної допомоги управління керувалося виключно законодавством України та не допустило порушень прав ОСОБА_1 і проявів дискримінаціного поводження з нею.

Вислухавши позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до довідок № НОМЕР_1 від 28.03.2017 року та № НОМЕР_2 від 29.03.2017 року (а.с. 16, 17) ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 взяті на облік Управлінням соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації як внутрішньо переміщені особи.

Дані особи перемістилися з м. Торез, Донецької області, у зв'язку із проведенням антитерористичної операції і на даний час проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом також встановлено, що після народження дитини управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Торезької міської ради позивачці відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» призначено: допомога при народженні дитини; допомога по догляду за дитиною до трьох років; допомога одиноким матерям. Допомога одинокої матері та одноразова допомоги при народженні дитини нарахована по 31.12.2014 року, допомога по догляду за дитиною до трьох років нарахована по 30.06.2014 року.

У звязку з припиненням функціонування державних органів на тимчасово непідконтрольній території України, до якої входить і м. Торез Донецької області, вказані виплати управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Торезької міської ради не проводяться.

В червні 2017 року позивачка звернулася до УСЗН Лебединської РДА про поновлення виплати допомоги та виплати заборгованості за місцем теперішнього проживання.

На її звернення відповідачем прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 державної соціальної допомоги одиноким матерям з червня 2017 року. В іншій частині рушення не прийнято.

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду, так як вважає, що її право на отримання державної соціальної допомоги, гарантованої державою, порушується.

Ухвалюючи рішення, суд враховує те, що частиною 2 статті 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Як зазначено в ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачає, що внутрішньо переміщена особа має право на отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, а також особи, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, мають право на державну допомогу нарівні з громадянами України на умовах, передбачених цим Законом, іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі, коли міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються правила, встановлені цим договором. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Частиною 7 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено вичерпний перелік підстав, за яких виплата допомоги при народженні дитини припиняється, а саме у разі:позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання;припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини;

Статтею 23 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що рішення органу, що призначає і здійснює виплату державної допомоги, може бути оскаржено у вищестоящих органах виконавчої влади або у судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що право позивачки на виплату допомоги при народженні дитини є підтвердженим, а дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплати допомоги при народженні дитини не є правомірними.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин у справі та вимог чинного законодавства України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, та правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для відмови у задоволенні позовних вимог немає, а доводи, наведені відповідачем, спростовуються наведеним вище.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що стороною позивачки не було доведено, що дії відповідача, які полягають у відмові у призначенні та виплаті ОСОБА_1 допомоги мало місце нерівне ставлення, менш прихильним поводження до позивачки в порівнянні з іншими через її певні ознаки, а тому вважає, що в діях Управління соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації в Сумській області відсутні прояви дискримінаційного поводження.

Тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 6, 7, 9, 72-77, 90, 241-246 КАС України;

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації в Сумській області щодо відмови в призначенні (поновленні виплат) ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з липня 2014 року до досягнення ОСОБА_2 трирічного віку, а саме до 12.12.2015 року та допомоги одиноким матерям з липня 2014 року по травень 2017 року.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації в Сумській області, розташоване за адресою: м. Лебедин, вул. Сумська, 12, Сумської області (код 03197960) здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканці с. Голубівка, вул. Миру, 27, Лебединського району, Сумської області (код платника податків НОМЕР_3) суми допомоги при народженні дитини, допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з липня 2014 року до досягнення ОСОБА_2 трирічного віку, а саме до 12.12.2015 року та допомоги одиноким матерям з липня 2014 року по травень 2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Чхайло О. В.