Справа № 812/164/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року справа №812/164/17

Приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Сухарька М.Г.,

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз" на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року (повний текст складено 4 грудня 2017 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 812/164/17 (суддя в 1 інстанції Чиркін С.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз" до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне Управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року Публічне акціонерне товариство Луганськтепловоз (далі товариство або ПАТ Луганськтепловоз) звернулось до суду з позовом до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі І-ий Відповідач), Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі ІІ-ий Відповідач, СДПІ у м. Луганську), Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі ІІІ-ий Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківський області, про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії.

29 червня 2017 року Позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог (т.3 а.с. 221-223), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІІ-го Відповідача за період з 05.07.2016 по 15.09.2016, що втілилась у ненаданні до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області висновку про відшкодування Позивачу податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 350562,00 грн;

- визнати протиправною бездіяльність ІІІ-го Відповідача в особі І-го Відповідача перебіг якої розпочався 16 вересня 2016 року та триває, що втілилась у не внесенні заяви Позивача про повернення суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року в сумі 350562,00 грн до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування;

- зобовязати ІІІ-го Відповідача в особі І-го Відповідача вчинити дії шляхом внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні данні щодо відшкодування суми податку на додану вартість за березень 2016 року 350562,00 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог Позивач зазначив, що в квітні 2016 року подав до СДПІ ОВП у м. Луганську податкову декларацію з податку на додану вартість. Виконуючи приписи Податкового кодексу України СДПІ ОВП у м. Луганську провела камеральну перевірку даних, заявлених Позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року. Станом на теперішній час за декларацією з податку на додану вартість за березень 2016 року документальна позапланова виїзна перевірка достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 350562,00 грн податковим органом не проводилась, жодного податкового повідомлення рішення не приймалось, тому Позивач вважає правомірним заявлення до відшкодування податку на додану вартість в розмірі 350562,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції з посиланням на норми Податкового кодексу України (далі ПК України) зазначив, що податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2016 року мала бути подана до 20 квітня 2016 року. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації СДПІ ОВП у м. Луганську провела камеральну перевірку заявлених у ній даних до 20 травня 2016 року. Крім того СДПІ ОВП у м. Луганську мала право провести документальну позапланову виїзну перевірку протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки тобто до 20 червня 2016 року. Оскільки Відповідачем не було проведено документальної позапланової перевірки, що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства в частині формування податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2016 року у розмірі 350562,00 грн. Позивач вважає порушеним правом, а саме ненадання Відповідачем до органу казначейської служби висновку про відшкодування ПДВ за березень 2016 року на суму 350562,00 грн починаючи з 04.07.2016.

Однак Позивач зазначає, що на даний час змінено редакцію статті 200 ПК України, законодавцем виключено обовязок податкового органу подавати висновки про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, змінивши на обовязок внесення суми бюджетного відшкодування до реєстру.

Тому на думку Позивача, порушення його прав триває в інший спосіб, а саме: бездіяльністю контролюючого органу, що втілилась у не внесенні заяви про повернення суми бюджетного відшкодування до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

І-ий та ІІІ-ій Відповідачі позов не визнали, неодноразово надавали заперечення (т.3 а.с. 185-187, 197-199), в остаточних запереченнях на уточнений адміністративний позов (т.4 а.с. 239-240) зазначено, що Позивачем порушено строки позовної давності, оскільки Позивач зазначає про те, що право вважається порушеним з 05.07.2016 тобто з даного моменту починає обраховуватись шестимісячний строк на подачу позову. Вважає, що Позивач порушив строки позовної давності звернення до суду, не вказує причини пропуску, тому, на думку ІІІ-го Відповідача, позов підлягає залишенню без розгляду.

Щодо предмету позовних вимог зазначив, що згідно наявної інформації виробничі потужності Позивача знаходяться за адресою: м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107. ОСОБА_3 безпеки України тимчасово зупинено операції з бюджетними коштами ПАТ Луганськтепловоз через їх причетність до функціонуючих непідконтрольних України територій Луганської області. Враховуючи зміни до законодавства, новий порядок повернення сум бюджетного відшкодування, повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Оскільки виробничі потужності Позивача знаходяться саме на території де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому бюджетне відшкодування такому підприємству може надаватись виключно після повернення територій під контроль державної влади.

Тому вважає позовні вимоги необґрунтованими, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

На заперечення Відповідача з урахуванням додаткових пояснень, Позивачем 29.06.2017 були поданні додаткові пояснення (т.4 а.с. 25-28), в яких зазначив, що ПАТ Луганськтепловоз 25.06.2015 перереєструвався за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 52-Б та здійснює свою господарську діяльність в правовому полі законодавства України, сплачує податки до її бюджету та діяльність підприємства відстежується контролюючими органами України. Щодо твердження Відповідача про зупинення операції з бюджетними коштами ПАТ Луганськтепловоз ОСОБА_3 безпеки України через їх причетність до функціонуючих непідконтрольних територій Луганської області, Позивач пояснив, що Відповідач станом на сьогоднішній день не надав жодного доказу, що звертався до правоохоронних органів, щодо визначення підстав для відмови ПАТ Луганськтепловоз у бюджетному відшкодуванні.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі № 812/164/17 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДФС що втілилась у невчиненні законодавчо передбачених дій щодо перевірки достовірності нарахування ПАТ Луганськтепловоз суми бюджетного відшкодування, визначеної у заяві про повернення суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року на суму 350562,00 грн. для внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Зобов'язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого у декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 350562,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що підтвердити достовірність нарахування бюджетного відшкодування є дискреційним обовязком органів державної фіскальної служби, який ними не виконаний, суд позбавлений можливості встановити чи виконав Позивач всі приписи законодавства щодо такого нарахування.

Крім того, вимога Позивача про зобовязання внести заяву про повернення непідтвердженої суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року на суму 350562,00 грн. до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не є правильним способом захисту його прав.

Судом першої інстанції було зазначено, що вимога Позивача зобов'язати орган Державної фіскальної служби провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість, таким чином підтвердити достовірність нарахованого бюджетного відшкодування, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права є зобов'язання провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Також суд першої інстанції вважав за необхідне з метою повного та ефективного захисту прав Позивача обрати належний спосіб захисту порушеного права шляхом зобов'язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за декларацією з ПДВ за березень 2016 року на суму 350562,00 грн.

Також зазначено, що підстави для визнання протиправною бездіяльності Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС щодо ненадання до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області висновку про відшкодування Позивачу податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 350562,00 грн у суду відсутні, оскільки право на отримання бюджетного відшкодування заборгованості з податку на додану вартість навіть на теперішній час не набуло остаточного узгодження, тому зазначена позовна вимога задоволенню не належить.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що станом на сьогоднішній день за декларацією з ПДВ за березень 2016 року документальна позапланова перевірка достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 350 562,00 грн. у законодавчо встановлені строки відповідачем не провадилася, жодного податкового повідомлення-рішення не приймалося, а тому апелянт вважає, що сума бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 350 562,00 грн. є узгодженою.

Однак, відповідачем не вчинено відповідних дій, а саме не внесені після закінчення строків для проведення відповідних процедур на наступний робочий день після отримання відповідного рішення до Реєстру даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платнику податку ПАТ «Луганськтепловоз» згідно вищевказаної податкової декларації.

Метою адміністративного судочинства є якнайшвидше відновлення прав особи.

Ухвалене рішення щодо зобовязання відповідача провести документальну перевірку не відновить порушене право підприємства, а лише створить передумови для можливого зловживання з боку держави, якій стає вигідно зволікати із наданням особі належного їй по праву.

Також апелянт зауважує, що особа. Законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законами.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, проти чого заперечував представник ІІІ-го відповідача. Інші особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що Позивач - Публічне акціонерне товариство Луганськтепловоз (), є юридичною особою, зареєстроване виконавчим комітетом Луганської міської ради 18 червня 2003 року, що підтверджується інформацією, зазначеною у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.1 а.с. 8-9).

Позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується інформацією, зазначеною у витязі № 027 з реєстру платників податку на додану вартість (т.1 а.с. 7) та перебуває на обліку у контролюючих органах з 09.07.1993 за № 5584/15 (т.1 а.с. 10).

До 16.09.2016 Позивач перебував на обліку у Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі СДПІ у м. Луганську).

З вересня 2016 року на виконання розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 08.09.2016 № 47-р Щодо передання платників податків Позивача переведено на облік до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС (далі СДПІ у м. Харкові).

Юридичні особи Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС та Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС на виконання постанови КМУ від 30.03.2016 № 247 Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби припинено шляхом їх приєднання до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 16.05.2017 та 11.05.2017 відповідно.

На час розгляду судової справи місцевим судом Позивач перебував на податковому обліку як платник податків в Харківському управлінні офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, яке є структурним підрозділом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та здійснює всі повноваження передбачені ПК України щодо адміністрування податків та зборів підприємств на обліку, зокрема ПАТ Луганськтепловоз (т.1 а.с. 29, т.3 а.с. 166-170).

Тобто до 16.09.2016 бездіяльність щодо не проведення перевірки достовірності нарахування бюджетного відшкодування у відношенні Позивача допустила СДПІ у м. Луганську, з 16.09.2016 по 11.05.2017 - СДПІ у м. Харкові.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України при реорганізації до правонаступника переходять всі права та обов'язки юридичної особи, яка припиняється.

Згідно з пунктом 1 Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, останній є правонаступником всіх прав та обовязків СДПІ у м. Луганську та СДПІ у м. Харкові.

Таким чином, саме Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби є належним відповідачем у справі як особа, яка має право вчиняти дії у відношенні Позивача, не вчинені припиненими державними податковими інспекціями.

ПАТ Луганськтепловоз 19.04.2016 подало до СДПІ у м. Луганську податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року, у рядку 20.2 якої визначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у розмірі 350562,00 грн. (т.1 а.с. 15-17), яку отримано фіскальним органом (т.1 а.с. 18). Разом із поданням податкової декларації за березень 2016 року Позивачем 20.08.2013 подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (Д4) за березень 2016 року у розмірі 350562,00 грн. (т.1 а.с. 23-24).

У період з 18.05.2016 СДПІ у м. Луганську було проведено камеральну перевірку даних ПАТ Луганськтепловоз задекларованих у податковій звітності з ПДВ щодо відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту та щодо суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за березень 2016 року, яку оформив висновком. За наслідками зазначеної перевірки встановлено підстави для додаткового дослідження суми податкового кредиту, у звязку з потребою зясування обґрунтованості нарахувань сум, сформованих за операціями з платниками, діяльність, яких ОСОБА_3 безпеки України та Державною казначейською службою України вважається такою, що потребує додаткового дослідження через їх причетність до функціонуючих непідконтрольних Україні територій (т.4 а.с. 53-58).

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, колегія суддів дійшла до наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Повноваження Відповідача визначені статтею 20 ПК України.

У відповідності до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами України є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2. цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

З урахуванням викладеного та вимог статей 17, 18 КАС України (в редакції, що діяла на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення), зазначена справа відносяться до юрисдикції адміністративних судів, оскільки учасником спору є суб'єкт владних повноважень (орган державної податкової служби, наділений публічно-владними повноваженнями).

Алгоритм дій платника податку та державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) податку на додану вартість визначено статтею 200 ПК України, а також Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 17.01.2011 № 39 (який був чинний на дату виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 39).

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

До податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій (пункт 200.8 статті 200 ПК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 200.10 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 39 податкова декларація платника податку, в якій заявлена сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість, що зареєстрована в органах державної податкової служби, підлягає згідно з пунктами 200.10 і 200.18 статті 200 ПК України обовязковій камеральній перевірці, яка проводиться, зокрема, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним строком отримання органом державної податкової служби податкової декларації платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

У разі коли за результатами перевірок платника податку не виявлено порушень, орган державної податкової служби складає довідку, а у разі, коли виявлено порушення, - акт (пункт 4 Порядку № 39).

Судом встановлено, що СДПІ у м. Луганську було проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року Позивача, про що складено висновок про результати камеральної перевірки від 18.05.2016 № 8/28-05-40/05763797, за результатами якої контролюючим органом встановлено підстави для додаткового дослідження сум податкового кредиту.

Таким чином, контролюючим органом не підтверджено бюджетне відшкодування ПДВ по декларації за березень 2016 року в сумі 350562,00 грн.

Відповідно до пункту 200.11 статті 200 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Відповідно до пункту 7 Переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку, який є додатком до постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 27.12.2010 № 1238, підставою для проведення позапланової виїзної перевірки є наявність документально підтвердженої інформації про порушення платником норм податкового законодавства відповідно до пункту 78.1 статті 78 розділу II ПК України.

Вищенаведене дає можливість дійти висновку, що документальна позапланова виїзна перевірка платника для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування має бути проведена протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки, та за наявності підстав, передбачених пунктом 78.1 статті 78 ПК України

Як зазначалось вище, 18.05.2016 СДПІ у м. Луганську було проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що СДПІ у м. Луганську мала право провести документальну позапланову виїзну перевірку Позивача для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування за березень 2016 року протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки, тобто, до 20.08.2016, однак станом на день розгляду даної адміністративної справи ні СДПІ у м. Луганську, ні Відповідачем не було проведено документальної позапланової виїзної перевірки Позивача по ПДВ для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування за березень 2016 року, такі докази в матеріалах відсутні.

Спосіб дій органів державної податкової служби України при виконанні владних управлінських функцій по здійсненню контролю за платниками податків шляхом проведення перевірок правильності та повноти обчислення податкових зобов'язань визначений, зокрема, статтями 75-86 ПК України.

Так, пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до частини другої пункту 75.1 статті 75 ПК України документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 75.1.2 пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Колегія суддів зазначає, що обставини, які визначені законодавцем як підстави для прийняття податковим органом рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, викладені у статті 78 Податкового кодексу України.

Підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до вимог підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, а саме платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від'ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від'ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що виявлені факти, які свідчать про недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

Разом з тим пунктом 37 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України (який був чинний на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено, що контролюючі органи не здійснюють документальні позапланові виїзні перевірки щодо достовірності сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, заявлених платниками у звітних періодах, що настають після 01 липня 2015 року, крім випадків, визначених пунктом 200.11 статті 200 цього Кодексу.

З 01 липня 2015 року призупиняється дія підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, абзацу четвертого пункту 82.4 статті 82, пункту 200.11 статті 200 цього Кодексу, а також дія пункту 200.14 статті 200 цього Кодексу в частині проведення документальних позапланових виїзних перевірок.

Бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість, задекларованих до відшкодування до 1 липня 2015 року, здійснюється у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу у редакції, що діяла станом на 1 липня 2015 року.

Пунктом 200.11. статті 200 ПК України передбачено, що контролюючий орган має право провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від'ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу, за період до 1 січня 2016 року.

Однак, колегія суддів зазначає, що мораторій на проведення у 2015 та 2016 роках перевірок платників, запроваджений пунктом 3 Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, не розповсюджувався на перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу понад 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік, з дозволу Кабінету ОСОБА_4 України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Контролюючі органи можуть скористатися правом і відповідно до пункту 73.3 статті 73 Кодексу звернутися до платників податків та інших субєктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Проте вказане положення Податкового кодексу України не обмежує контролюючі органи у здійсненні перевірок на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1, пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України.

Таким чином, визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування, в розумінні зазначених норм чинного законодавства, покладене на органи державної фіскальної служби, тобто, є дискреційними функціями такого органу, що мають можливість надати повне або часткове визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Оскільки нормами прямої дії Закону на Відповідача покладений обовязок визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування.

Наряду з викладеним, колегія суддів враховує наступне.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (в редакції, що діяла на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з частиною 2 ст. 9 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року), суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З аналізу норм законодавства, яке регулює спірні взаємовідносини, вбачається, що Відповідач, як орган владних повноважень, не виконуючи визначені законом дискреційні функції щодо визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування шляхом не проведення документальної перевірки, діяв з порушенням закону.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі Інтерсплав проти України (заява № 803/02) Суд нагадав, що держави мають широкі межі самостійної оцінки у визначенні того, у чому полягає публічний інтерес, оскільки національний законодавчий орган, реалізуючи соціальну та економічну політику, має широке коло повноважень. Однак такі межі оцінювання не є абсолютними і їх застосування підлягає перегляду органами Конвенції. На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Далі Суд зауважив, що відшкодування податку на додану вартість заявникові систематично затримувалось. Такі затримки були спричинені ситуацією, в якій державні органи, не заперечуючи суми відшкодування податку на додану вартість на користь заявника, як це видно із матеріалів справи, не надавали підтвердження цих сум. Такі дії завадили заявникові повернути заявлені суми вчасно та створили ситуацію постійної невизначеності. Окрім того, заявник був вимушений постійно звертатись до суду з ідентичними скаргами. Постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника, порушує справедливий баланс між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном, що є неприпустимим.

Тобто, утримуючись від надання підтвердження достовірності нарахування бюджетного відшкодування шляхом не проведення документальної перевірки, СДПІ у м. Луганську припустилась бездіяльності (бездіяльність - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи) та порушила вимоги Податкового кодексу України щодо порядку та строків бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість.

За частинами першою, другою статті 71 КАС України (в редакції, що діяла на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною 1,2 статті 77 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На виконання зазначених вимог закону субєкт владних повноважень не навів жодних причин не проведення документальної перевірки.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_4 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що Позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав при визначенні способу захисту порушеного права.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України (в редакції, що діяла на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення). Відповідно до пункту 2 частини першої цієї норми, у разі задоволення адміністративного позову, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобовязує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Оскільки підтвердити достовірність нарахування бюджетного відшкодування є дискреційним обовязком органів державної фіскальної служби, який ними не виконаний, суд позбавлений можливості встановити чи виконав Позивач всі приписи законодавства щодо такого нарахування.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Офісу великих платників податків ДФС, що втілилась у не вчиненні законодавчо передбачених дій щодо перевірки достовірності нарахування ПАТ Луганськтепловоз суми бюджетного відшкодування, визначеної заяві про повернення суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року на суму 350652,00 грн. для внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Визначений вищевказаними нормативними актами порядок бюджетного відшкодування податку на додану вартість застосовується у випадку, коли між сторонами відсутній спір про право на повернення зазначеного податку.

Якщо між сторонами виник спір про правомірність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість, Позивач має право заявити вимогу про визнання рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень протиправними, скасувати такі рішення та змусити його до виконання закону.

При цьому визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування є виключними повноваженнями органів Державної фіскальної служби, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про підтвердження достовірності такого відшкодування.

Разом з тим рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

За таких обставин вимога Позивача про зобовязання внести заяву про повернення непідтвердженої суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року на суму 350562,00 грн. до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не є правильним способом захисту його прав.

Законом України від 21.12.2016 № 1797-VІІ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні, із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23 березня 2017 року № 1989-VIII, був змінений порядок здійснення бюджетного відшкодування, який наразі не передбачає надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Так, згідно з підпунктом 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України (у чинній редакції), формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат, зокрема з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення (п. ґ) пункту 200.12 статті 200 ПК України). У випадках, передбачених підпунктами а, г і ґ цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п'яти операційних днів.

Пункт 200.15 статті 200 ПК України передбачає, що у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов'язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобовязання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Тому у цьому випадку вимога Позивача зобов'язати орган Державної фіскальної служби провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість, таким чином підтвердити достовірність нарахованого бюджетного відшкодування, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту порушеного права є зобов'язання провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Також колегія суддів вважає незмістовними посилання Відповідачів на те, що бюджетне відшкодування підприємству стане можливим лише після повернення м. Луганськ під контроль державної влади України, оскільки ПАТ Луганськтепловоз 25.06.2015 на підставі статті 4 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669-VII) перереєструвався на підконтрольній державній владі території за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 52-Б, сплачує податки, збори та обовязкові платежі до бюджетів всіх рівнів, має відкриті в українських банках рахунки, і законодавчо не передбачено можливості відмови підприємству у бюджетному відшкодуванні сум податку на додану вартість через знаходження потужностей виробництва платника податків на тимчасово непідконтрольній українській владі території.

Системний аналіз законодавства, яке регламентує спірні правовідносини та фактичних обставин у даній справі, свідчить, що законодавець не повязує умови бюджетного відшкодування з місцезнаходженням виробничих потужностей платника податків.

Суд критично оцінює посилання Відповідача на зупинення казначейських операцій Позивача на підставі листів ОСОБА_3 Безпеки України на адресу Державної Казначейської служби за на ступних підстав (т.3 а.с. 203-205).

Особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних відносин виробничі потужності Позивача перебувають на території тимчасово непідконтрольній Українській владі при новому місці реєстрації юридичної особи на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції на час розгляду даної справи відсутній.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом ОСОБА_4 України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 (частина друга статті 1 Закону № 1669-VII).

Згідно з пунктом 24 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України витрати державного бюджету у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, перелік яких затверджується Кабінетом ОСОБА_4 України, здійснюються після повернення територій під контроль державної влади.

Підчас судового розгляду справи судом встановлено, що Позивач 23.06.2015 змінив своє місцезнаходження (юридичну адресу) з м. Луганська на м. Сєвєродонецьк, вул.Гагаріна, 52-Б, що підтверджено інформацією, зазначеною в установчих документах Позивача, та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Розпорядженням Кабінету ОСОБА_4 України від 07.11.2014 № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, у якому зазначено серед інших і місто Луганськ місцезнаходження Позивача до 23.06.2015.

При цьому, місто Сєвєродонецьк не віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Пунктом 13 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845) передбачено, що зупинення безспірного списання коштів здійснюється у разі:

1) зупинення судом виконання:

виконавчого документа;

рішення про стягнення коштів;

3) звернення до суду із заявою про заміну особи (боржника, стягувача) правонаступником;

4) наявності інших передбачених законом обставин.

ОСОБА_3 безпеки України на які Відповідач посилається як на підставу для зупинення безспірного списання коштів на користь Позивача, за своїм змістом є інформаційним повідомленням та не містять жодних заборон щодо виконання рішення суду.

Тобто, зазначені листи носять лише рекомендаційний характер.

Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним посилання відповідача на лист ОСОБА_3 безпеки України, оскільки такий лист не є нормативно - правовим актом або рішенням органу владних повноважень, носить рекомендований характер для казначейської служби при здійснення бюджетного відшкодування, тоді як у спорі, що розглядається, мова йде про включення заяви до Тимчасового реєстру.

Щодо строків звернення до суду суд зазначає, що відповідно до положень пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобовязання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Відповідно до пункту 102.5 статті 102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Отже, Позивачем не пропущено строк звернення з даним позовом до суду.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України (в редакції, що діяла на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 статті 77 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 71 КАС України (в редакції, що діяла на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення) покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом приймались заходи для повного та обєктивного розгляду справи у тому числі шляхом витребування додаткових доказів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку про допущення протиправної бездіяльності Офісом великих платників податків ДФС, що втілилась у невчиненні законодавчо передбачених дій щодо перевірки достовірності нарахування публічним акціонерним товариством Луганськтепловоз суми бюджетного відшкодування, визначеної заяві про повернення суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року на суму 350562,00 грн. для внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Також місцевий суд вірно вважав за необхідне з метою повного та ефективного захисту прав Позивача обрати належний спосіб захисту порушеного права шляхом зобов'язання Офісу великих платників податків ДФС провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за декларацією з ПДВ за березень 2016 року на суму 350562,00 грн.

Щодо вимоги Позивача про визнання протиправною бездіяльності Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС за період з 05.07.2016 по 15.09.2016, що втілилась у ненаданні до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області висновку про відшкодування Позивачу податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 350562,00 грн.

Підстави для визнання протиправною бездіяльності Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС щодо ненадання до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області висновку про відшкодування Позивачу податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 350562,00 грн у суду відсутні, оскільки право на отримання бюджетного відшкодування заборгованості з податку на додану вартість навіть на теперішній час не набуло остаточного узгодження, тому зазначена позовна вимога задоволенню не належить.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що адміністративний позов належить частковому задоволенню.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз" залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі № 812/164/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз" до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне Управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Повне судове рішення складено 19 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_5