Справа № 161/280/18
Суддя: Подзіров А. О.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/280/18
Провадження № 2-а/161/131/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Подзірова А.О., при секретарі судових засідань Кубяк О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до поліцейського 3 роти першого батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку рядового поліції Гафіна Євгена Олеговича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 02 січня 2018 року серії ЕАА №253479, -

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до поляцейського 3 роти першого батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку рядового поліції Гафіна Євгена Олеговича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 02 січня 2018 року серії ЕАА №253479.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а також відсутність у відповідача доказів, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також посилається на процесуальні порушення допущені відповідачем, зокрема на: невірне визначення місця вчинення правопорушення у спірній постанови; невірної кваліфікації дій позивача за ч.2 ст.122 КУпАП; розгляд справи не уповноваженою особою, оскільки з 05 грудня 2017 року УПП в м. Луцьку перейменовано в УПП у Волинській області; розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу, що на думку позивача суперечить рішенню Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015.

Попередньо позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що дійсно рухався в темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар 02 січня 2018 року, однак не по вул. 8-го Березня, як зазначено в оскаржуваній постанові, а по пр. Перемоги і не о 17-39, а приблизно о 17-00. Надав заяву про розгляд судового засідання у його відсутність.

Представник відповідача, який є одночасно представником третьої особи, у судовому засіданні просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що факт руху позивача без увімкненого ближнього світла фар у темну пору доби був зафіксований поліцейськими на пр. Перемоги, а позивач був фактично зупинений на вул. 8-го Березня. Також зазначає, що відповідач дійсно станом на 02 січня 2018 року проходив служби саме в Управління патрульної поліції у Волинській області, а не Управління патрульної поліції у м. Луцьку, як зазначено у постанові, однак він вважає вказане технічною опискою, яка не спростовує факт вчинення адміністративного правопорушення. Надав заяву про розгляд судового засідання у його відсутність.

Заслухавши пояснення позивач та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, а також не заперечується сторонами, що 02 січня 2018 року за адресою м. Луцьк, вул. 8-го Березня, 4, поліцейським 3 роти першого батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку рядовим поліції Гафіним Євгеном Олеговичем винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02 січня 2018 року серії ЕАА №253479, в якій зафіксовано, що громадянин ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia Tour, державний номер НОМЕР_1, 02 січня 2018 року о 17 год. 39 хв. в м. Луцьк на вул.8-го Березня, 4, керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п.19.1.а ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Позивач отримав вказану постанову того ж дня, про що свідчить його підпис у ній (а.с.4).

Надаючи правову оцінку вищенаведеній постанові відповідача, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У підпункті «а» пункту 19.1 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), зазначено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

З аналізу диспозиції частини другої статті 122 КУпАП слідує, що порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, в тому числі рух на транспортному засобі у темну пору доби без ввімкнених фар ближнього світла, тягне за собою накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Трактування позивача положень частини другої статті 122 КУпАП зокрема щодо того, що порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами можливе лише при початку руху чи зміні його напрямку є помилковим, оскільки це положення стосується тільки попереджувальних сигналів, до яких ближнє світло фар у темну пору доби не відноситься.

Стосовно наявності чи відсутні факту адміністративного правопорушення та порушення позивачем ПДР, суд зазначає наступне.

Так, з наданих позивачем та представником відповідача пояснень дійсно слідує, що транспортний засіб Skoda Octavia Tour, державний номер НОМЕР_1, 02 січня 2018 року о 17 год. 00 хв. в м. Луцьк на пр. Перемоги, рухався без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби. Перед поворотом на вул. 8-го Березня транспортний засіб увімкнув одночасно ближнє світло фар, та сигнал повороту. Після зупинки цього транспортного засобу поліцейськими з'ясувалося, що ним керував саме позивач.

Слід зазначити, що відповідно до п.1.10 ПДР, темна пора доби це частина доби від заходу до сходу сонця.

Загальновідомою є інформація, що 02 січня 2018 року захід сонця в м. Луцьку відбувся о 16 год. 25 хв. Отже, позивач дійсно рухався на транспортному засобі в темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар, чим дійсно порушив вимоги підпункту «а» пункту 19.1 ПДР. Однак рухався він не по вул. 8-го березня, як зазначено у постанові, а по пр. Перемоги, що визнається сторонами, крім того, позивачем в судовому зазначений інший час скоєння правопорушення.

Невірне визначення місця вчинення правопорушення та його часу, на думку суду, є процесуальним порушенням з боку відповідача приписів статті 283 КУпАП, в якій чітко визначений зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Стосовно інших процесуальних порушень, які на думку позивача здійснив відповідач, суд зазначає наступне.

Зокрема, суд зазначає про помилковість посилання позивача на те, що відповідач має право розглядати справу про адміністративне правопорушення за місцезнаходженням органу поліції, а не на місці, оскільки статтею 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

У пункті 1 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року N5-рп/2015 вирішено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, справа про адміністративне правопорушення відносно позивача, могла бути розглянута у будь-якому місці в межах міста Луцька. Отже відповідачем правомірно розглянута справа про адміністративні правопорушення на місці зупинки позивача у м. Луцьку на вул. 8-го Березня.

Щодо посилань позивача на невірне зазначення органу, в якому працює поліцейський, суд зазначає, що дійсно згідно листа Управління патрульної поліції у Волинській області від 19 січня 2018 року №529/44/17/01-2018, рядовий поліції Гафін Євгеній Олександрович станом на 02 січня 2018 року проходив службу на посаді поліцейського роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області.

Натомість в оспорюваній постанові відповідач зазначив, що проходить служби в Управлінні патрульної поліції у м. Луцьку, що не відповідає дійсності.

Із зазначеного слідує, що при складанні постанови відповідач порушив приписи статті 283 КУпАП, в якій чітко зазначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення має містити найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оскільки під час розгляду судом цієї адміністративної справи встановлено, що позивач дійсно Порушив правила дорожнього руху, однак відповідачем у справі допущений ряд процесуальних порушень, зокрема в оскаржуванній Постанові всупереч ст.. 283 КУпАП невірно зазначено найменування посадової особи, який виніс постанову , а також час і місце вчинення адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме скасувати постанову поліцейського 3 роти першого батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку рядового поліції Гафіна Євгена Олеговича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02 січня 2018 року ЕАА №253479, а справу про адміністративне правопорушення надіслати на новий розгляд.

В задоволенні позовної вимоги про закриття справи про адміністративне правопорушення слід відмовити, оскільки під час судового розгляду був підтверджений факт скоєного адміністративного правопорушення, а постанова відповідача була скасована лише у зв'язку з її недоліками.

Вирішуючи питання до якого органу (посадової особи) слід надіслати справу про адміністративне правопорушення, суд керується приписами частини другої статті 293 КУпАП в якій визначено, що якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Оскільки спірна постанова винесена посадовою особою, а саме відповідачем, який в дійсності станом на 02 січня 2018 року не проходив службу в Управлінні патрульної поліції у м. Луцьку, а проходив службу в Управлінні патрульної поліції у Волинській області, суд дійшов висновку, що справу про адміністративне правопорушення слід надіслати Управлінню патрульної поліції у Волинській області.

Керуючись статтею 286 КАС України, на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до поліцейського 3 роти першого батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку рядового поліції Гафіна Євгена Олеговича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 02 січня 2018 року серії ЕАА №253479 - задовольнити частково.

Скасувати постанову поліцейського 3 роти першого батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку рядового поліції Гафіна Євгена Олеговича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02 січня 2018 року ЕАА №253479, а справу про адміністративне правопорушення надіслати на новий розгляд до Управління патрульної поліції у Волинській області.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його підписання до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 22 січня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.О. Подзіров