Справа № 562/27/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шуляка А.С.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"16" січня 2018 р. Справа № 562/27/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "05" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Здолбунівської міської ради Рівненської області, Рівненської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", третя особа - ОСОБА_4 про визнання дій та рішень протиправними, скасування рішень, зобов'язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати дії Рівненської філії ДП "Центр державного земельного кадастру" щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність гр. ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 01.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 на території Здолбунівської міської ради Здолбунівського району Рівненської області протиправними, а вказаний проект землеустрою таким, що розроблений із порушенням вимог чинного законодавства та зобов'язати Рівненську філію ДП "Центр ДЗК" виготовити нову проектну документацію та внести відповідні зміни до Державного земельного кадастру і Державного реєстру речових прав на земельні ділянки за власний рахунок; скасувати рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області № 947 від 14.11.2013 року; здійснити розподіл судових витрат.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05.10.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Здолбунівського районного суду Рівненської обалсті від 05.10.2017 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що підтверджуючим фактом, що спірна земельна ділянка становить 0,822 га є копія рішення виконавчого комітету Здолбунівської міської ради від 1979 року, копія плану земельної ділянки, рішення Здолбунівськї міської ради № 616 від 10.10.2012 року, рішення Здолбунівської міської ради № 749 від 20.03.2013 року, акт прийомки-передачі в експлуатацію закінченого будівництва жилого будинку і господарських будівель індивідуального забудовника ОСОБА_7 від 26.09.1984 року, в яких зазначено розмір спірної земельної ділянки 82222 кв.м. Надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність саме такої площі - презюмується, що орган місцевого самоврядування здійснив належні заходи для того, щоб переконатися в допустимості відчуження саме такої земельної ділянки у власність громадянину. Дане рішення не оспорювалося в суді, воно є чинним.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 1959 року проживала за адресою АДРЕСА_1 в будинку, який належав бабусі її чоловіка ОСОБА_8 На даний час будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності, що підтверджується відповідними свідоцтвами на право на спадщину.

Рішенням Здолбунівської міської ради № 616 від 10.10.2012 року, їй ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку за вказаною адресою загальною площею 0,0822 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель, що перебували у їх користуванні. Технічну документацію відповідно до даного рішення виготовляв центр ДЗХ. У завданні на виконання робіт від 13.08.2013 року було зазначено, що підставою для виконання робіт є рішення №794 від 20.03.2013 року, в якому було зазначено, що надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у спільну сумісну власність по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0822 га. за рахунок запасу житлової та громадської забудови комунальної власності і територіальної громади.

Незважаючи на те, що як і в рішенні Здолбунівської міської ради № 616 від 10.10.2012 року, так і в рішенні Здолбунівської міської ради № 794 від 20.03.2013 року надано дозвіл на відведення земельної ділянки площею 0,0822 га. центр ДЗК виготовив проект землеустрою на земельну ділянку площею 0,0803 га.

Вважаючи дії ДЗК щодо зменшення розміру земельної ділянки на 0,0019 протиправними, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини, прийшов до висновку, що Здолбунівською міською радою не було допущено порушення прав позивача, оскільки так як у заяві було вказано розмір спірної земельної ділянки 0,0822 га., міська рада і надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою. Щодо вимог про визнання неправомірними дій Здолбунівським районним виробничим відділом Рівненської регіональної філії Центру ДЗК щодо зменшення розміру земельної ділянки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що межа та площа спірної земельної ділянки були визначені у відповідності до горизонтальної зйомки земельної ділянки в натурі. Позивачці було повідомлено про фактичний розмір земельної ділянки, складено Кадастровий план та погоджено завдання на виконання робіт, які позивач підписала та будь-яких заперечень не висловила. Також позивачкою було підписано "Акт прийомки-передачки межових знаків на зберігання" від 13.08.2013 р., де вказано всі схеми та визначені межі земельної ділянки площею 0,0803 га., будь-яких претензій зі сторони позивачки не було висловлено, а тому у діях Центру ДЗК порушень не вбачається.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений статтею 123 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), частиною 1 якої встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно частини 2 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються ОРІЄНТОВНИЙ розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Отже, як вбачається із зазначеної норми закону, у Здолбунівської міської ради не було підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки і дії органу місцевого самоврядування є правомірними.

Щодо дій Рівненської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст.198 Земельного кодексу України, при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконуваних для визначення меж земельних ділянок, які включають у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Держкомзему від 18.05.2010 № 376 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, і вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Згідно пункту 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

В свою чергу, додатком № 2 до Інструкції встановлено форму акту приймання-передачі межових знаків на зберігання, яка передбачає присутність власників/користувачів суміжних земельних ділянок під час його складення та надання ними відповідного погодження.

Акт передбачає погодження меж із суміжниками у формі заявлення власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок відсутності претензій до існуючих меж, що має стверджуватися їх підписами в кінці акту.

Виконуючи комплекс робіт щодо виготовлення проекту земелустрою спірної земельної ділянки, межа та площа земельної ділянки, що проектувалася до відведення у власність були визначені відповідно до горизонтальної зйомки земельної ділянки в натурі, при цьому було встановлено, що площа виділеної земельної ділянки становить 0,0803 га.

Як вбачається з матеріалів справи, у акті приймання-передачі від 13.08.2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підписами у вказаному акті погодились із розмірпо земельної ділянки площею 0,0803 га. Крім того, у п.3, Акту зазначено, що власники земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не мають (а.с.23).

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає порушень у діях виконавця Рівненської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", при здійсненні обміру земельної ділянки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та відхиляються судом апеляційної інстанції за необґрунтованістю. За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "05" жовтня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "16" січня 2018 р.