Справа № 826/6797/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 січня 2018 року № 826/6797/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пі.Ді.Ем» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.12.2016 року № та № ,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Пі.Ді.Ем» (надалі також Товариство) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.12.2016 року № про застосування 152864, 40 грн. штрафних (фінансових) санкцій за порушення у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв і тютюнових виробів та № про застосування 152864, 40 грн. штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом проведено фактичну перевірку Товариства з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, про що складений акт від 25.11.2016 року № 26/280/40/39398410 та виявлені порушення норм чинного законодавства. Позивач вказав, що на підставі даного Акта перевірки Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення. Позивач не може погодитись з вказаними рішеннями, оскільки вважає їх такими, що прийняті з порушенням чинного законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали), суд ухвалив рішення про розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведено фактичну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Пі.Ді.Ем» з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

За результатами перевірки складено акт від 25.11.2016 року № 26/280/40/39398410.

Перевіркою встановлено зберігання алкогольних напоїв (які зазначені у додатку № 1 до акта), які марковані марками акцизного податку попереднього зразка після спливу терміну їх придатності; зберігання алкогольних напоїв (які зазначені у додатку № 2 до акта), на марках акцизного податку яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, чим порушено ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Також встановлено, що до перевірки не надано первинних і супровідних документів на описані в додатках № 1 і № 2 до акта перевірки алкогольні напої. Вартість описаного товару встановлено на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних, на підставі яких підприємство здійснювало закупівлю зазначеного товару.

Не погоджуючись із висновками акта перевірки, Товариство подавало на нього заперечення до ГУ ДФС у м. Києві, які листом контролюючого органу № 26153/10/26-15-40-91-24 від 13.12.2016 року залишені без задоволення.

На підставі акту перевірки від 25.11.2016 року № 26/280/40/39398410 контролюючим органом 27.12.2016 року було винесено податкові повідомлення рішення № про застосування 152864, 40 грн. штрафних (фінансових) санкцій за порушення у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв і тютюнових виробів та № про застосування 152864, 40 грн. штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Вважаючи протиправними вказані повідомлення-рішення, позивач подавав на них до ГУ ДФС у м. Києві скаргу, за результатами розгляду якої контролюючим органом 03.03.2017 року прийнято рішення № 4740/10/26-15-10-02-16 про залишення її без задоволення.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню № від 27.12.2016 року суд вважає за необхідне вказати наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Згідно з частиною четвертою статті 11 вказаного Закону, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

За положеннями цієї статті, у разі зміни зразка марок акцизного податку вже закуплені марки попереднього зразка застосовуються у виробництві алкогольних напоїв та тютюнових виробів до їх повного використання, а марковані такими марками алкогольні напої та тютюнові вироби знаходяться в обігу до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання.

Контролюючий орган, вказуючи на порушення позивачем вищенаведеної норми вважає, що алкогольні напої, які марковані марками акцизного податку попереднього зразка (додаток до акту № 1), алкогольні напої (додаток № 2 до акта), на марках акцизного податку яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, та знаходяться в реалізації поза межами придатності для вживання алкогольних напоїв, є немаркованими.

Підпунктом 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Згідно з підпунктом 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Пунктом 226.1 статті 226 Податкового кодексу України передбачено, що в разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Згідно з пунктом 226.2 статті 226 Податкового кодексу України, наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Згідно з пунктом 226.9 вказаної статті, вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Відповідно до пункту 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251, вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з порушенням вимог цього Положення, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Згідно з пунктом 226.11 статті 226 Податкового кодексу України, зберігання не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняється.

Таким чином, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють зберігання алкогольних напоїв, повинні додержуватись вимог абзацу 4 частини четвертої статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів", статті 226 Податкового кодексу України та пункту 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251, щодо належного маркування алкогольних напоїв.

Суд зазначає, що перевіркою встановлено факт зберігання алкогольних напоїв, маркованих марками акцизного податку попереднього зразка, а саме:

- лікер «Амарула» об'ємом 350 мл міцністю 17%, дата виробництва - 25.02.2014 року, термін придатності - 2 роки, в кількості 275 пляшок;

- лікер «Амарула» об'ємом 1 л міцністю 17%, дата виробництва - 25.02.2014 року, термін придатності - 2 роки, в кількості 151 пляшки;

- лікер «Амарула» об'ємом 700 мл міцністю 17%, дата виробництва - 23.10.2012 року, термін придатності - 2 роки, в кількості 2 пляшок;

- лікер «Амарула» об'ємом 700 мл міцністю 17%, дата виробництва - 27.11.2013 року, термін придатності - 2 роки, в кількості 3 пляшок.

Вказані алкогольні напої описані в додатку № 1 до акта перевірки.

Також в ході перевірки встановлено зберігання лікеру «Амарула» об'ємом 700 мл міцністю 17%, дата виробництва - 25.02.2015 року в кількості 4 пляшок, які описані в додатку до акта перевірки № 2 і марковані марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, а саме:

- тип АІ ЛГП серії АААЕ № 003535, сума акцизного податку 5,889 грн., дата 02/14;

- тип АІ ЛГП серії АААН № 003591, сума акцизного податку 5,889 грн., дата 02/14;

- тип АІ ЛГП серії АААЕ № 003589, сума акцизного податку 5,889 грн., дата 02/14;

- тип АІ ЛГП серії АААЕ № 003532, сума акцизного податку 5,889 грн., дата 02/14.

В акті перевірки зазначено, що станом на дату виробництва рому (25.02.2015 року) діяла ставка акцизного податку 70,53 грн. за 1 л 100% спирту *0,700 мл*17%об=8,393 грн.

Суд при цьому вважає за необхідне зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України від 03.07.2013 року № 474 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 р. № 1251 і від 13 березня 2013 р. № 188» затверджено і запроваджено з 1 вересня 2013 р. марки акцизного податку нового зразка для алкогольних напоїв і тютюнових виробів вітчизняного та імпортного виробництва.

На дату виробництва лікеру «Амарула» об'ємом 350 мл міцністю 17%, термін придатності - 2 роки, в кількості 275 пляшок (25.02.2014 року); лікеру «Амарула» об'ємом 1 л міцністю 17%, термін придатності - 2 роки, в кількості 151 пляшки (25.02.2014 року); лікеру «Амарула» об'ємом 700 мл міцністю 17%, термін придатності - 2 роки, в кількості 3 пляшок (27.11.2013 року) вже були введені марки акцизного податку нового зразка з ставкою такого податку 49,49 грн. за 1 л 100% спирту, тобто, 2,945 грн., 8,413 грн. і 5,889 грн. відповідно. Саме такі ставки акцизного податку і зазначені на описаних в додатку до акта № 1 алкогольних напоях.

Стосовно лікеру «Амарула» об'ємом 700 мл міцністю 17%, дата виробництва - 23.10.2012 року, термін придатності - 2 роки, в кількості 2 пляшок, то він був виявлений контролюючим органом не в місці торгівлі, а в місці зберігання оптових партій алкогольних напоїв, яке використовує ТОВ «ПІ.ДІ.ЕМ» і внесене до Єдиного державного реєстру. Наведені обставини підтверджуються копією довідки серії АП № 227948. Крім того, на дату виробництва такого лікеру (23.10.2012 року) діяла ставка акцизного податку 45,87 грн. за 1 л 100 % спирту*0,7л*17% об=5,459 грн., яка і вказана на відповідних марках акцизного податку.

Щодо зберігання лікеру «Амарула» об'ємом 700 мл міцністю 17%, дата виробництва - 25.02.2015 року в кількості 4 пляшок суд зазначає наступне.

Станом на 25.02.2015 року діяла ставка акцизного податку 70,53 грн. за 1 л 100% спирту*0,700 л*17% об=8,393 грн. (в додатку до акта перевірки № 2 зазначено 5,889 грн.).

На замовлення СП «Марком» виробником було виготовлено лікер «Амарула» об'ємом 700 мл, а СП «Марком» відповідно було замовлено акцизні марки серії від АААА до ААБЯ та починаючи з номера 003457 до 003596, за які сплачено акцизний податок, що підтверджується наявною у матеріалах справи заявкою-розрахунком на придбання марок акцизного податку для маркування алкогольних напоїв (Форма А).

До переліку таких акцизних марок входять марки типу АІ ЛГП серії АААЕ № 003535, серії АААН № 003591, серії АААЕ № 003589, серії АААЕ № 003532, які зазначені в додатку до акта перевірки № 2. Саме цими акцизними марками був маркований лікер «Амарула», виготовлений 25.02.2014 року. Тобто, виробником помилково на пляшках зазначена дата виробництва 25.02.2015 року, тоді як в дійсності вона є 25.02.2014 року. Поставка лікеру «Амарула» об'ємом 700 мл підтверджується копією вантажно-митної декларації від 02.07.2015 року, в якій зазначено, що поставлений лікер розлито саме 25.02.2014 року.

З дати виготовлення вказаного лікеру до дати поставки його на Україну ставки акцизного податку збільшувалися (з 01.03.2014 року по 31.06.2014 року - до 56,34 грн., з 01.07.2014 року по 01.03.2016 року - до 70,53 грн.), тому СП «Марком» здійснювало доплату акцизного податку, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами.

За таких обставин, коли виробником лікеру «Амарула» об'ємом 700 мл, маркованих марками акцизного податку типу АІ ЛГП серії АААЕ № 003535, серії АААН № 003591, серії АААЕ № 003589, серії АААЕ № 003532 помилково зазначено дату його виробництва 25.02.2015 року замість 25.02.2014 року, тому повинні застосовуватися марки і ставка акцизного податку, що діяли станом на 25.02.2014 року - 5,889 грн. Саме така сума акцизного податку вказана на алкогольних напоях, описаних перевіряючими в додатку до акта перевірки № 2.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що описані в додатку № 1 до акта перевірки від 25.11.2016 року № 26/280/40/39398410 алкогольні напої марковані марками акцизного податку, що діяли на момент їх виробництва із зазначенням діючих на той момент ставок акцизного податку; описані в додатку № 2 алкогольні напої марковані марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, що повністю відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку.

Як вбачається із повідомлення-рішення № від 27.12.2016 року, сума визначеної у ньому штрафної санкції застосована на підставі абз. 15 ч. 2 ст. 17 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів", яка передбачає, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у разі зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв та тютюнових виробів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку у розмірі 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Таким чином, склад правопорушення, за яке статтею 17 Закону № 481/95-ВР передбачена відповідальність, утворює факт зберігання, транспортування чи реалізації алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

Випадки, коли алкогольні напої та тютюнові вироби вважаються немаркованими, перелічені у пункті 226.9 статті 226 Податкового кодексу України та пункті 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251.

У даній справі контролюючий орган застосував до відповідача фінансові санкції за зберігання алкогольних напоїв, маркованих маркою акцизного податку попереднього зразка, та за те, що алкогольні напої, марковані марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, які контролюючий орган визнає недійсними або марками невстановленого зразка.

Таке тлумачення є невірним і викривляє зміст абзацу п'ятнадцятого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР. Марка акцизного податку, за відсутності ознак її підробки, є дійсною, адже підтверджує факт сплати акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України алкогольного напою. Зразок (форма) такої марки завжди офіційно встановлюється уповноваженим органом державної влади.

Наявність на алкогольному напої марки акцизного податку попереднього зразка за жодних обставин не може ототожнюватися з тим, що такий алкогольний напій є немаркованим, адже це не відповідає ознакам, наведеним пункті 226.9 статті 226 Податкового кодексу України та пункті 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251.

Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь - які належні та допустимі докази, що підтверджують факт зберігання позивачем алкогольних напоїв без марок акцизного податку та таких, що марковані марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, яка не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку.

Зберігання позивачем алкогольних напоїв з акцизною маркою попереднього зразка, навіть із закінченим терміном зберігання, не може вважатися тотожним зберіганню немаркованої акцизної продукції, за яке передбачена відповідальність абз. 15 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР.

Відтак, відповідачем не надано будь-яких доказів того, що алкогольні напої є немаркованими.

Положення абз. 4 ч.4 ст.11 Закону № 481/95-ВР не встановлюють випадки недійсності марок акцизного податку попереднього зразка, як і не встановлюють критеріїв для визнання продукції, маркованої марками попереднього зразка, немаркованою, а лише закріплюють право осіб на використання вже придбаних ними марок акцизного податку попереднього зразка та реалізацію продукції, що маркована такими марками, тобто встановлюють вичерпний перелік підстав, коли марки акцизного податку попереднього зразка є дійсними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що дана норма закону прийнята для захисту прав осіб, що вже придбали марки акцизного податку попереднього зразка для виробництва підакцизних товарів чи осіб, що реалізують продукцію, марковану марками акцизного податку попереднього зразка та звільняє останніх від необхідності придбання марок акцизного податку нового зразка і повторної сплати акцизного податку.

З урахуванням наведеного, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують порушення позивачем ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених ним в акті перевірки висновків, покладених в основу прийнятого оскаржуваного рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.12.2016 року № про застосування до Товариства 152864, 40 грн. штрафних (фінансових) санкцій за порушення у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Стосовно повідомлення-рішення від 27.12.2016 року № суд зазначає слідуюче.

Як зазначено в акті, до перевірки не надано первинних і супровідних документів на описані в додатках № 1 і № 2 до акта перевірки алкогольні напої, що є порушенням п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Суд при цьому зазначає, що пунктом дванадцятим статті 3 Закону України від 06.07.1995 №266/95-ВР встановлено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані, зокрема, вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон України від 16.07.1999 №996-XIV), бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (частина друга статті 3 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до того ліквідації.

Частиною другою статті 8 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV передбачено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Положеннями частини п'ятої статті 8 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов'язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Відповідно до частини шостої статті 8 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV, керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Частиною першою статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з абзацом першим частини третьою статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (частина п'ята статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV).

Позивач в позовній заяві зазначив, що під час перевірки його уповноваженими особами на усну вимогу перевіряючих надавалися всі необхідні документи, також копії документів на описані алкогольні напої були передані перевіряючому ОСОБА_1 у приміщенні контролюючого органу.

Податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується відповідачем в акті перевірки, оскільки ціни на алкогольні напої встановлені ним саме на підставі них.

Облік підакцизної продукції ведеться Товариством згідно П(С)БО 16 і обліковується на бухгалтерському рахунку підприємства за допомогою програмного комплексу « 1:С УТП». Вся продукція ставиться на баланс на основі первинних документів (видаткових накладних, ВМД тощо).

При цьому, враховуючи приписи частини 2 статті 77 Кодексу адміністратвиного судочинства України, контролюючий орган доводи позивача не спростував, а також не підтвердив викладені в акті перевірки висновки про відсутність обліку у встановленому порядку алкогольних напоїв.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.12.2016 року № про застосування 152864, 40 грн. штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Пі.Ді.Ем» задовольнити повністю.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.12.2016 року № та № .

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Пі.Ді.Ем» понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4585, 93 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов