Справа № 806/1002/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 січня 2018 року м. Житомир справа № 806/1002/17

категорія 5.1.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Капинос О.В., суддів Горовенко А.В. , Черняхович І.Е. ,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: прокурора Рудченка М.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників третьої особи ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради до Державної служби геології та надр України, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Райт Солюшн" про визнання протиправним та скасування спеціального дозволу на користування надрами,

встановив:

Заступник прокурора Житомирської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради, в якому просить визнати протиправним та скасувати спеціальний дозвіл на користування надрами №4784, виданий 26.08.2016 Державною службою геології та надр України Товариству з обмеженою відповідалністю "Райт Солюшн" з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовища бурштину (ділянка Замисловицька) на території Житомирської області, Олевського району на захід від села Замисловичі загальною площею 822.80 га.

09 листопада 2017 року до Житомирського окружного адміністративного суду надійшло клопотання від представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Райт Солюшн", в якому він просить залишити позовну заяву без розгляду. Клопотання обґрунтовує тим, що у прокурора відсутні законні підстави для представництва інтересів держави саме в особі Житомирської обласної ради, оскільки зазначений позивач не є органом до компетенції якого віднесені відповідні повноваження державного контролю у спірних правовідносинах.

В судовому засіданні представники третьої особи клопотання підтримали та просили позовну заяву залишити без розгляду.

Прокурор та представник позивача проти заявленого клопотання заперечили та просили відмовити у його задоволенні. При цьому прокурор зазначив, що з даним позовом звернувся з дотриманням вимог Закону України "Про прокуратуру" та Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки спірним дозволом порушуються як інтереси держави, так і інтереси територіальної громади, яку представляє Житомирська обласна рада.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши думки сторін, оцінивши доводи клопотання, дійшла висновку, що у задоволенні клопотання представника третьої особи слід відмовити, з огляду на наступне .

У п. 2 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017 та на момент подання клопотання) передбачалося, що позовна заява залишається без розгляду, якщо її подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Відповідно до ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України ( у редакції з 15.12.2017) суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо: 1) позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 4) позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб'єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності; 5) надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду; 6) особа, яка має адміністративну процесуальну дієздатність і за захистом прав, свобод чи інтересів якої у випадках, встановлених законом, звернувся орган або інша особа, заперечує проти позову і від неї надійшла відповідна заява; 7) провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом; 8) з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу; 9) позивач у визначений судом строк без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору; 10) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст.60 КАСУ (у редакції, що діяла до 15.12.2017) з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в адміністративному суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання адміністративному суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 108 цього Кодексу.

Подібне регулювання передбачено у ч.3,4 ст.53 КАСУ у редакції, що діє з 15.12.2017.

Відповідно до ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України від 14.10.2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон України №1697-VII).

Відповідно до приписів ч. 2 та 3 ст.23 Закону України №1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 ст.23 Закону України №1697-VII.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), прокурори та їхні заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій, незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їхній діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

Приймаючи до уваги рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99, у якому зазначено, що із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, фактично є позивачем у справах, порушених за позовною заявою прокурора.

Відповідно до Європейської хартії місцевого самоврядування (ратифікована Верховною Радою України в 1997 Законом України №452/97-ВР, набрала чинності для України 01.01.1998 року) держави - члени Ради Європи, які підписали цю Хартію, врахували, що органи місцевого самоврядування є однією з головних підвалин будь-якого демократичного режиму та право громадян на участь в управлінні державними справами є одним з демократичних принципів, які поділяються всіма державами - членами Ради Європи і воно найбільш безпосередньо може здійснюватися саме на місцевому рівні.

У Конституції України місцевому самоврядуванню, як одній з основ демократичного ладу, присвячено спеціальний XI розділ. Не будучи складовою частиною системи державних органів, органи місцевого самоврядування водночас тісно взаємодіють з державними органами і являють собою особливу форму участі громадян в управлінні державними і суспільними справами виключно місцевого значення.

Відповідно до ст.5, 7 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно зі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади вирішувати питання місцевого управління в межах Конституції і законів України.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади як і державні органи.

Так, обласна рада є одним із субєктів, який відповідно до вимог природоохоронного законодавства (кодексу України "Про надра") в обовязковому порядку погоджує надання спеціальних дозволів на користування надрами. Поряд із цим, Житомирська обласна рада відмовила Держгеонадрам України у погодженні видачі спірного спеціального дозволу ТОВ "Райт Солюшн".

Відтак, прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах Житомирської обласної ради, оскільки порушені безпосередньо інтереси територіальної громади області.

Крім цього, з часу коли обласній раді стало відомо про порушення її інтересів, нею самостійно не оскаржено спірний дозвіл до суду.

Так, відповідно ст.4 Кодексу України "Про надра" - надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наданням спірного спеціального дозволу на користування надрами Товариству з обмеженою відповідальністю "Райт Солюшн" можуть бути порушені безпосередні інтереси держави у вигляді недотримання Держгеонадрами України визначеної чинним законодавством процедури його видачі, в частині відсутності необхідних умов для отримання такого дозволу поза аукціоном, відсутності всіх необхідних погоджень уповноважених органів, тощо.

Крім цього, Держаною службою геології та надр України можуть бути порушені безпосередні інтереси територіальної громади Житомирської області в особі як місцевих рад, в частині відсутності погоджень останніх на отримання земельної ділянки для дослідно-промислової розробки родовища бурштину, так і в особі обласної ради щодо її прямої незгоди та відмови у наданні погодження на отримання спірного дозволу.

З огляду на викладене, у даному випадку інтереси територіальної громади збігаються з інтересами держави, у звязку із чим прокурор звернувся із позовом на захист інтересів держави в особі Житомирської обласної ради.

Враховуючи вищевикладене, заступник прокурора Житомирської області обґрунтував правові підстави звернення з даним адміністративним позовом до суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 53,243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

В задоволенні клопотання представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Головуючий суддя О.В. Капинос

Судді А.В. Горовенко

ОСОБА_4

Повний текст ухвали складений 17 січня 2018 року