Справа № 826/10887/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2017 року 11:07 № 826/10887/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Борсуковській А.О.,

учасники справи:

представник позивача - Пустовойтова О.М.,

представники відповідача - Бурян М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» (далі - позивач, ТОВ «Дієса») з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати дії посадових осіб відповідача при проведенні камеральної перевірки протиправними;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.06.2017 №.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято на підставі висновків відповідача, зроблених за результатами камеральної перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам. Позивач також посилався на те, при проведенні перевірки допущено порушення норм податкового законодавства.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення посилався на те, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог законодавства, в результаті чого занижено податок на додану вартість. Зазначив, що при проведенні камеральної перевірки посадові особи відповідача діяли у відповідності до положень законодавства. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку ТОВ «Дієса» з питань повноти визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість по декларації за звітний період березень 2017 року, поданої 20.04.2017 №.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 19.05.2017 №1119/28-10-42-02/36483471, згідно висновків якого перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 та пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, а саме занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість по декларації за березень 2017 року на суму 67 847 211 грн.

Позивач подав заперечення на даний акт, за результатом розгляду яких висновки акта від 19.05.2017 №1119/28-10-42-02/36483471 залишені відповідачем без змін.

На підставі даного акта, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2017, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» всього в сумі 101 770 817 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 67 847 211 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 33 923 606 грн.

Позивач оскаржив вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України.

За результатами розгляду скарги позивача, рішенням Державної фіскальної служби України від 21.08.2017 №18523/6/99-99-11-01-02-25 податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2017 залишене без змін, а скарга без задоволення.

Вважаючи протиправними дії відповідача при проведенні вищезазначеної камеральної перевірки, а також протиправним вказане податкове повідомлення-рішення, ТОВ «Дієса» оскаржило їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як зазначено в акті перевірки відповідачем, згідно зареєстрованих податкових накладних, складених за щоденними підсумками операцій з реалізації товарів (послуг) кінцевому споживачу, позивачем визначено податок на додану вартість у розмірі 56 498 741 грн. (податкові накладні складені за щоденними підсумками операцій з типом причини - 11), які включено до ІПН 00 розділу І «Податкові зобов'язання» додатку 5 до декларації за березень 2017 року.

При цьому, згідно даних реєстраторів розрахункових операцій (далі - РРО), протягом березня 2017 року позивачем проведено операції з реалізації товарів (послуг) кінцевому споживачу з використання РРО на загальну суму 746 075 714 грн. у тому числі ПДВ у сумі 124 345 952 грн.

На підставі викладеного відповідач прийшов до висновку, що позивачем занижено податкові зобов'язання з ПДВ за березень 2017 року на суму 67 847 211 грн., отриману від реалізації товарів (послуг) кінцевому споживачу з використанням РРО.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій безпосередньо на поточний рахунок постачальника).

Відповідно до пункту 8 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 31.12.2015 №1307 (далі - Порядок № 1307), при складанні податкових накладних за щоденним підсумком операцій, у верхній лівій частині таких накладних у графі «Не підлягає виданню отримувачу (покупцю) з причини» робиться помітка «Х» та зазначається тип причини: 11 - складена за щоденними підсумками операцій.

Згідно з пунктом 12 Порядку №1307, у разі постачання товарів/послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку, та у разі складання податкової накладної за щоденним підсумком операцій у графі «Отримувач (покупець)» зазначається «Неплатник», а у рядку «Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)» проставляється умовний ІПН « 00».

Відповідно до пункту 14 Порядку №1307, податкова накладна складається за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника).

Положеннями статті 2, пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час друкування якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься до фіскальної пам'яті.

Суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Відповідно до пункту 3 розділу І наказу Міністерства фінансів України від 14.06.2016 №547, Z-звіт - денний звіт з обнуленням інформації в оперативній пам'яті та занесенням її до фіскальної пам'яті РРО.

Отже, як зазначено в акті перевірки, у податковій накладній, яка складається за щоденними підсумками операцій у разі здійснення роздрібної торгівлі товарами з використанням РРО, суми розрахунків за касовими чеками, надрукованими протягом дня, та сумами ПДВ за такими розрахунками зазначаються загальною сумою, що відповідає фактичній сумі виторгу та сумі ПДВ, яка відображена у Z-звіті.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем порядку проведення камеральної перевірки, суд зазначає, що дані доводи не можуть вважатися такими, що підтверджують протиправність складання оскаржуваного рішення, адже у разі якщо за результатами перевірки вже складено відповідне рішення, яким платнику податків визначено грошове зобов'язання, у судовому порядку повинен встановлюватися факт наявності/відсутності порушення, про яке зазначено контролюючим органом в акті перевірки.

До того ж, визнання протиправними дій відповідача під час проведення перевірки, якщо така протиправність буде встановлена судом, не призведе до відновлення порушених прав та інтересів платника податків. Належним способом захисту, у такому випадку, буде визнання протиправним та скасування рішення, прийнятого на підставі висновків акту камеральної перевірки.

З огляду на зазначене, позовна вимога про визнання дій посадових осіб відповідача при проведенні камеральної перевірки протиправними задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.06.2017 № суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив, висновки відповідача про обов'язок позивача скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму ПДВ в розмірі 63 854 971 грн. спростовуються даними контрольних стрічок та Z-звітів РРО позивача за лютий 2017 року, які щоденно подавалися до бази даних ДФС України за допомогою бездротових каналів зв'язку у спірному періоді та були наявні у контролюючого органу до початку перевірки.

Порядок обчислення і накопичення РРО сум ПДВ затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1224 (далі - Порядок № 1224).

Згідно із пунктом 1 Порядку №1224, реєстратори розрахункових операцій повинні забезпечувати обчислення сум ПДВ не менш як за чотирма позиціями, а також розмежовувати: операції за ставки оподаткування; операції, звільнені від оподаткування; операції, що не є об'єктом оподаткування.

РРО повинен забезпечувати окреме накопичення, внесення та зберігання у фіскальній пам'яті сумарних денних оборотів з реалізації товарів (надання послуг) за кожною із ставок ПДВ та операцією, звільненою від оподаткування чи такою, що не є об'єктом оподаткування (пункт 7 Порядку №1224).

Пунктом 9 Порядку №1224 встановлено, що загальна сума ПДВ за підсумками роботи протягом дня дорівнює сумам ПДВ за кожною із ставок, відображених у касових чеках, а за період - за всі робочі дні в межах зазначеного періоду.

Постановою Кабінету міністрів України від 18.02.2002 №199 затверджено Вимоги щодо реалізації фіскальних функцій РРО для різних сфер застосування (далі - Вимоги), згідно з пунктом 17 яких, чек Z-звіту - фіскальний звітний чек, зокрема, повинен містити:

- підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (надані послуги) за кожною ставкою ПДВ окремо;

- літерні позначення та відповідні ставки ПДВ у відсотках, а також дати їх останнього занесення (якщо таке занесення проводилося у день друкування даного фіскального звітного чека);

- суми ПДВ за кожною ставкою;

- підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (надані послуги), продаж яких не підлягає обкладенню ПДВ;

- загальний підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (надані послуги) з розбивкою за формами оплати;

- підсумок розрахункових операцій та суми ПДВ виданих покупцям (споживачам послуг), якщо такий підсумок не дорівнює нулю.

На виконання вимог статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків (Z-звітів) РРО щоденно вдаються позивачем до органів ДФС України за допомогою бездротових каналів зв'язку.

Як і передбачено положеннями Порядку №1224 та Вимоги, електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків (Z-звітів) РРО позивача:

- містять підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (послуги) за кожною ставкою ПДВ окремо;

- розмежовують розрахункові операції, продаж яких не підлягає обкладенню ПДВ;

- містять підсумок розрахункових операцій та суми ПДВ виданих покупцям при поверненні ними раніше придбаних товарів (з підстав визначених Законом України «Про захист прав споживачів»).

Згідно зареєстрованих податкових накладних та додатків №2 до них, складених з реалізації товарів (послуг) за період березень 2017 року, згідно даних РРО позивачем визначено ПДВ у розмірі 67 700 556,10 грн. Податкові накладні та розрахунки коригування складені на готівкові розрахунки: на кінцевого споживача з типом причини 11, на платників ПДВ з типом причини (не заповнюється), на неплатників ПДВ з типом причини 02.

Суму податкових зобов'язань з ПДВ в розмірі 70 376 633,71 грн. відображено в додатку 5 податкової декларації за березень 2017 року. в рядках: «інші» з кодом 00 та з кодом ІПН.

Так як код 00 використовується для неплатників ПДВ, які розраховуються за готівку, так і тих, хто використовує безготівкову форму сплати, сума в рядку з кодом 00 включає суму виписаних податкових документів за готівку: додаток 5 (сума в рядку 00) до декларації з ПДВ 71 390 904,08 грн. (у тому числі за готівку).

Згідно періодичних звітів за березень 2017 року, сума ПДВ за розрахунками від реалізації товарів (послуг) (враховуючи суму ПДВ при поверненні) становить 67 700 556,10 грн.

Згідно даних періодичних звітів за березень 2017 року здійснено наступні операції з реалізації:

- за розділом «реалізація обіг А» (тобто операції, що підлягають оподаткуванню ПДВ) - всього здійснено продаж на 422 259 801,81 грн.;

- за розділом «реалізація обіг Б» (тобто операції, що не є об'єктом оподаткування ПДВ або звільнені від оподаткування ПДВ) - всього здійснено продаж на 14 589 631,56 грн.

Згідно даних періодичних звітів за березень 2017 року, здійснено наступні операції з повернень:

- а розділом «повернення обіг А» (тобто операції, що підлягають оподаткуванню ПДВ) - всього здійснено повернення на 16 056 464,78 грн.;

- за розділом «повернення обіг Б» (тобто операції, що не є об'єктом оподаткування ПДВ або звільнені від оподаткування ПДВ) - всього здійснено повернення на 378 350,12 грн.

Оскільки були здійснені операції з повернення за обігом А, тобто за реалізацією, яка оподатковується ПДВ, на суму 16 056 464,78 грн., то і відповідно було здійснено коригування суми ПДВ з повернення на суму 2 676 077,61 грн.

Отже, загальний розмір податкового зобов'язання з ПДВ за березень 2017 року по готівковим розрахункам склав 67 700 556,10 грн.

Щодо операцій, які відображаються за розділом «реалізація обіг Б» (тобто операцій, які не підлягають оподаткуванню ПДВ, або звільнені від оподаткування зазначеним додатком) суд зазначає, що позивачем включені операції з реалізації наступних товарів та/або послуг: для яких на підставі пункту 26-1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України запроваджено пільговий режим оподаткування, згідно з яким звільняються від оподаткування ПДВ операції з постачання програмної продукції; які, відповідно до підпункту 196.1.3 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Так, відповідно до статті 15 Закону України «Про страхування», страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти. Страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика; і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, вдержують страхові платежі, виконують роботи, пов'язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

Відповідно до підпункту 196.1.3 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Позивач протягом тривалого часу на підставі укладених договорів доручення надає послуги страхового агента суб'єктів господарювання, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Дана позиція знайшла своє підтвердження під час планової перевірки позивача за період із 01.10.2010 по 31.12.2013. Зауважень до суб'єкта господарювання в податкового органу щодо оподаткування операцій із реалізації програмної продукції або оподаткування послуг страхового агента не було, що відповідачем не запечується.

Судом встановлено, що у результаті проведення позивачем операцій з реалізації товарів через РРО, останнім складено податкові накладні на суму всіх операцій, що оподатковуються за основною ставкою ПДВ. Складені позивачем податкові накладні без зауважень прийняті та зареєстровані контролюючим органом в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Форму та порядок заповнення податкової накладної затверджено Порядком №1307.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1307, податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань постачальника (продавця), крім випадків, передбачених ПК України та цим Порядком.

Пунктом 8 Порядку №1307 визначено, що при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в п.п. 10-15 Порядку №1307, у верхній лівій частині таких накладних у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» робиться помітка «Х» та зазначається відповідний тип причини.

В інших випадках у верхній лівій частині тип причини не зазначається (нулі, прочерки та інші знаки чи символи не проставляються).

Як вже зазначено вище, у разі постачання товарів/послуг покупцю, який не зареєстрований як платник податку, та у разі складання податкової накладної за щоденним підсумком операцій у податковій накладній зазначається тип причини: « 02» - складена на постачання неплатнику податку; « 11» - складена за щоденними підсумками операцій (пункт 8 Порядку №1307).

Відповідно до пункту 12 Порядку №1307, у разі постачання товарів/послуг покупцю, який не зареєстрований як платник податку, та у разі складання податкової накладної за щоденним підсумком операцій у графі «Отримувач (покупець)» зазначається «Неплатник», а у рядку «Індивідуальний податковий номер покупця» відображається умовний Індивідуальний податковий номер (далі - ІПН) « 00».

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПК України термін.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Разом з тим, пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України уточнено, що у разі здійснення достачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника) платник податків має право складати податкову накладну за щоденними підсумками операцій, але якщо на ці операції були складені податкові накладні.

Вказане також передбачено положеннями пункту 14 Порядку №1307, зокрема право платника податків складати податкову накладну за щоденними підсумками операцій з постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій, якщо податкова накладна на ці операції не була складена.

Тобто, згідно положень пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України та пункту 14 Порядку №1307, за наслідком продажу товару за готівку кінцевому споживачу через РРО платник податків має право скласти зведену податкову накладну по типу причини « 11» на всі проведені протягом дня операції.

При цьому, даними нормами чітко визначено, що зведена податкова накладна (по типу причини « 11») складається платником податків за підсумком розрахункових операцій лише на ті операції, на які протягом дня не була складена податкова накладна.

Положеннями пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України та пункту 14 Порядку №1307 не пердбачено обов'язку платника податку складати податкову накладку на всю суму ПДВ, що вказана в щоденному фіскальному звіті, а також не обмежено право на складання податкової накладної на окрему чи кожну з операцій проведених через РРО.

Отже, підсумовуючи усе викладене у сукупності, суд зазначає, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, спростовуються електронними податковими накладними з вказівкою типу причини « 02» та ІПН покупця платника податків, а також квитанціями про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, які наявні у такому реєстрі, проте безпідставно не прийняті відповідачем до уваги при складанні акту перевірки.

Суд зазначає, що всі проведені з використанням РРО розрахункові операції, відображені позивачем у показниках декларації.

Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність складання відповідачем оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим таке рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи докази, а також усні та письмові доводи учасників справи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись положеннями статей 6, 8, 9, 77, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 19.06.2017 №.

3. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

4. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» () сплачений ним судовий збір у розмірі 1 526 562,26 грн. (один мільйон п'ятсот двадцять шість тисяч п'ятсот шістдесят дві гривні 26 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС ().

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Є.В. Аблов

Повний текст постанови складено та підписано 29.12.2017.