Справа № 2а-10750/10/0870
Суддя: Янюк Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2011-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2011 року м. Запоріжжя Справа № 2а-10750/10/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Янюк О.С.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою Приватного підприємства «Мікротех», м. Запоріжжя

до Запорізької митниці

про визнання недійсними рішень

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року Приватне підприємство «Мікротех» (далі – ПП «Мікротех», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі-суд) із позовом до Запорізької митниці (далі – відповідач), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про визначення митної вартості товарів від 29.09.2010 №112000006/2010/001764/1, №112000006/2010/001765/1, №112000006/2010/001766/1.

Представник позивача у судове засідання не з’явився, проте 12.04.2011 надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У попередніх судових засіданнях представники позивача надали пояснення, аналогічні викладеним у позові та додаткових обґрунтуваннях від 23.03.2011 та від 07.04.2011. Зокрема зазначають, що ПП «Мікротех» під час митного оформлення товару за зовнішньоекономічним контрактом надано до відповідача всі документи , необхідні згідно чинного законодавства України для підтвердження митної вартості. Вважають, що надані для митного оформлення документи є достатніми для застосування методу визначення митної вартості №1, а також дозволяють обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом. У даному випадку Запорізька митниця одразу скористалася методом №6, не дослідивши у повній мірі усі обставини. Також вказують, що відповідач у оскаржуваних рішеннях не зазначив, які невідповідності та у яких документах змусили його витребувати додаткові документи. Проте, з метою уникнення збитків, пов’язаних із простоєм, позивач оформив та подав митні декларації та декларації митної вартості, визначивши ціну товару, встановлену відповідачем. Ураховуючи викладене просили скасувати рішення Запорізької митниці від 29.09.2010 №112000006/2010/001764/1, №112000006/2010/001765/1, №112000006/2010/001766/1 про визначення митної вартості.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, проте 12.04.2011 від нього надійшло клопотання про розгляд справу без його участі. Проти позову Запорізька митниця заперечує. У попередніх судових засіданнях представник відповідача надав пояснення аналогічні, викладеним у запереченнях від 17.02.2011. Зокрема зазначав, що оскаржувані рішення є правомірними, оскільки під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було перевірено документи, подані позивачем для митного оформлення, але після аналізу рівня митної вартості товарів ввезених на митну територію України та оформлених у митному відношенні із заявленою позивачем митною вартістю було з’ясовано, що митна вартість заявленого товару значно відрізняється від цінової інформації щодо ввезених та імпортованих на територію України товарів. Згідно з вимогами п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766 (далі – Порядок №1766) були витребувані додаткові документи. Ураховуючи, що декларантом не надані всі додаткові документи на підставі положень ст.265 Митного кодексу України (далі - МК України), вимог п. 14 Порядку № 1766 було здійснено митну оцінку товару. При здійсненні митної оцінки був застосований метод визначення митної вартості № 6 відповідно до ст.273 МК України. З урахуванням викладеного, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представників сторін, за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Між ПП «Мікротех» та компанією «Bekner und Rainer Industrie Elektronik Ges.m.b.H» (Австрія) було укладено контракти від 02.07.2010 № MIKROTEH/08/10, від 26.07.2010 №MIKROTEH/09/10, від 26.08.2010 № MIKROTEH/10/10, відповідно до яких компанія «Bekner und Rainer Industrie Elektronik Ges.m.b.H» взяла на себе зобов’язання продати, а ПП «Мікротех» купити обладнання згідно доданих до контрактів специфікацій. Загальна вартість товарів відповідно до зовнішньоекономічних контрактів склала 34 954,00 Євро.

Для проведення митного оформлення імпортованого відповідно до зовнішнього економічного контракту товару, позивачем через митного брокера до митного органу були подані вантажно-митні декларації (далі – ВМД) від 24.09.2010 №112000009/2010/010385, №112000009/2010/010388, від 27.09.2010 №112000009/2010/010410, відповідно яких позивачем митна вартість товару визначена за основним методом (першим) визначення митної вартості, виходячи з ціни, встановленої сторонами у зовнішньоекономічному контракті, який передбачено ст. 266, 267 МК України.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем були надані документи, зокрема: комерційні рахунки від 15.09.2010 №91918508 (на суму 3 362,10Євро), від 15.09.2010 №91918509 (на суму 2 383,10 Євро), від 15.09.2010 №91918510 (на суму 12 952,30 Євро); контракти від 02.07.2010 № MIKROTEH/08/10, від 26.07.2010 №MIKROTEH/09/10, від 26.08.2010 № MIKROTEH/10/10 та специфікації до контрактів; експортна вантажна митна декларація країни відправлення від 20.09.2010№10АТ600000EVA20SY2; платіжні доручення в іноземній валюті від 21.07.2010 №007 (на суму 8 000,00 Євро), від 29.07.2010 №008 (на суму 8 095,20 Євро), від 10.08.2010 №009 (на суму 14 547,90 Євро), від 02.09.2010 №010 (на суму 4 310,90 Євро); листи (технічні довідки до інвойсів) від 20.09.2010 №50, №51, №52; TNT- накладна від 17.09.2010 №GE218723778WW.

Митним органом проаналізовано рівень вартості товарів, яка міститься в митних органах. За результатами проведеного контролю було виявлено, що митна вартість ввезеного товару не відповідає рівню вартості подібних товарів, у зв'язку з чим та у відповідності до п.11 Порядку №1766, були затребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, про що повідомлено представнику позивача, а саме: відповідна бухгалтерська документація; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми виробника товарів; висновки про вартісні характеристики товарів підготовлені експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару; інші документи за власним бажанням декларанта для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Позивач надав до Запорізької митниці прас-листи виробника від 05.06.2010, лист виробника від 24.09.2010 про ціни товарів та повідомив про неможливо надання інших витребуваних документів.

29.09.2010 митним органом прийняті рішення про визначення митної вартості товару №112000006/2010/001764/1, №112000006/2010/001765/1, №112000006/2010/001766/1 за шостим (резервним) методом.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями відповідача позивач звернувся із скаргою до Державної митної служби України, яка листом від 17.11.2010 №11/7-10.16/14246 повідомила ПП «Мікротех» про відсутність підстав для перегляду рішень про визначення митної вартості.

На підставі рішень від 29.09.2010 №112000006/2010/001764/1, №112000006/2010/001765/1, №112000006/2010/001766/1 позивач здійснив митне оформлення товару за митною вартістю, визначеною відповідачем за методом № 6.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями позивач звернувся до суду.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 259 МК України митна вартість товарів – це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону України.

Статтею 261 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів, заявлені декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України і прийняті митним органом, використовуються для нарахування податків і зборів, ведення митної статистики, а також у випадках для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами України.

Частиною 2 ст. 262 МК України встановлено, що порядок та умови декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості – спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення мають базуватися на достовірній, документально підтвердженій інформації, що подається у кількісному виразі (ст.264 МК України).

Митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів (ст. 265 МК України).

У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені цим Кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Відповідно до ст.266 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: основним методом визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); на основі віднімання вартості (метод 4); на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи віднімання та додавання вартості можуть застосовуватися у будь-якій послідовності за розсудом декларанта.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що митному органу надано право здійснення контролю правильності визначення митної вартості та митний орган має право упевнитись в достовірності декларації чи будь-якого документу, поданого для цілей визначення митної вартості. Окрім того, позиція митного органу щодо неможливості послідовного застосування методів оцінки митної вартості обов’язково повинна бути відображена у рішенні про застосування іншого методу, ніж вказаного декларантом.

Із змісту оскаржуваних рішень вбачається, що відповідачем не обґрунтовано неможливості послідовного застосування методів оцінки митної вартості та для визначення митної вартості товару не було застосовано жодного методу, крім №6.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» при здійсненні експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника в розрахунках із зарубіжними партнерами застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, що формуються відповідно до цін і умов світового ринку.

Наявні у матеріалах справи документи свідчать, що позивач, подавши декларації митної вартості за формою ДМВ-1, визначив митну вартість товару за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів (метод 1) згідно ст. 267 МК України, відповідно до якої митною вартістю за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, є ціна угоди, фактично сплачена, чи ціна, яка підлягає сплаті за товари, які імпортуються за призначенням в Україну, на момент перетинання ними митного кордону України. Крім того, із наданих позивачем документів можливо підтвердити ціну, зазначену декларантом.

Відповідно до п. 7 Порядку № 1766 для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Пунктом 11 Порядку №1766 передбачено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Посадова особа митного органу у графі «Для відміток митниці» декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

В процесі митного оформлення співробітниками Запорізької митниці були додатково витребувані від позивача документи, а саме: відповідна бухгалтерська документація; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми виробника товарів; висновки про вартісні характеристики товарів підготовлені експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару; інші документи за власним бажанням декларанта для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Разом із тим, витребувавши перелік документів, передбачених п.11 Порядку № 1776, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Послідовність застосування різних методів оцінки митної вартості означає, що вичерпавши усі можливості для встановлення рівня митної вартості товару за одним методом, митний орган має послідовно застосовувати інші методи.

При цьому будь-яких посилань на те, що первісно подані позивачем документи були з недоліками оформлення, не містили істотної інформації, тощо, Запорізька митниця не вказує.

Під час судових засідань представник відповідача зазначав, що сумніви щодо митної вартості оформлюваного товару виникли на підставі відсутності пакувального листа. Суд вважає зазначене твердження відповідача помилковим, оскільки пакувальний лист не впливає на визначення митної вартості товару, він є одним із документів необхідних для митного оформлення товару для пропуску через кордон.

Крім того, представник відповідача вказував, що враховуючи неподання декларантом всіх додатково витребуваних документів та те, що відомості, які містяться в поданих позивачем документах не можуть бути використані для підтвердження митної вартості товару, митним органом було здійснено митну оцінку товару за шостим резервним методом.

Згідно із ч.3 ст.266 МК України якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Із матеріалів справи вбачається, що процедур консультації митним органом з ПП «Мікротех» проведено не було.

Як зазначено в оскаржуваних рішеннях митного органу, Запорізькою митницею при здійснені митної оцінки застосовувалась інформація, яка міститься в митних органах, при цьому в рішенні не зазначено та не конкретизована, яка саме інформація та її джерела, які містять необхідну інформацію.

Відповідно до п.3 ст.3 наказу Державної митної служби України від 24.06.2009 року № 602, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.07.2009 року за №669/16685 «Про затвердження Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщаються через митний кордон України» (далі – Наказ №606) під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та прийнятті Рішень використовуються такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від Державної митної служби України, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити митних органів та/або Державної митної служби України; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між Державною митною службою України та асоціаціями, спілками та іншими об'єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством.

Під час судових засідань представником відповідача зазначалось, що відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення використовувалась лише інформація, що міститься в базі ЄАІС ДМСУ, при цьому не було наведено жодного іншого джерела, яке може містити необхідну інформацію та яке було досліджено відповідачем під час митної оцінки.

Ураховуючи вищевикладене, відповідачем не доведена правомірність прийнятих рішень про визначення митної вартості товарів від 29.09.2010 №112000006/2010/001764/1, №112000006/2010/001765/1, №112000006/2010/001766/1.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність прийнятих рішень, а тому позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.161-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості товарів від 29.09.2010 №112000006/2010/001764/1, №112000006/2010/001765/1, №112000006/2010/001766/1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України – з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі у відповідності до вимог ст. 160 КАС України оформлена і підписана 18.04.2011.

Суддя (підпис) О.С.Янюк

Постанова не набрала законної сили

Суддя О.С.Янюк