Справа № 242/4632/17
Суддя: Пирогова Л. В.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №242/4632/17
Провадження №2-а/242/63/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області в особі:

головуючого судді Пирогової Л. В., розглянувши у письмовому провадженні справу №242/4632/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26.10.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він отримував пенсію за віком з вересня 2008 р. та з 08.10.2014 р. перебував на обліку у відповідача, у звязку зі зміною місця проживання, як внутрішньо переміщена особа в м. Гірник Донецької області. Згідно рішення Управління СЗН Селидівської міської ради №3177 від 27.04.2017 р. йому було скасовано довідку про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи, на підставі тривалої відсутності за місцем проживання одержувача пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб та на підставі зняття з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Відповідачем призупинено виплату пенсії з 01.04.2017 р., про, що йому стало відомо, коли він в квітні 2017 р. не отримав пенсію. 18.07.2017 р. він зареєструвався за адресою м. Гірник вул..Репіна 19/2. Вважає, що відповідач протиправно не здійснює нарахування йому пенсії та просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо призупинення виплати пенсії з 01.04.2017 р. та зобовязати відповідача поновити виплату пенсії з 01.04.2017 р.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в судове засідання не зявився про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно копії пенсійного посвідчення серії № виданого 31.12.2008 р. Пенсійним фондом України ОСОБА_1. є пенсіонером за віком.

Згідно довідки № від 21.11.2014 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1.

Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серія ВВ №267659, виданого 13.01.1998 року, Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, позивач з 18.07.2017 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 ОУПФ України Донецької області позивача повідомлено (повідомлення за №9182/02) про те, що йому призупинено виплату пенсії у звязку зі скасуванням довідки від 21.11.2014 р. № на підставі тривалої відсутності за місцем проживання одержувача пенсії. ОСОБА_1 розяснено, що для поновлення виплати пенсії необхідно надати заяву, щодо поновлення виплати пенсії, діючу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Після чого, відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 р. №365 (повторне призначення соціальних виплат ВПО у разі їх припинення, можливо лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур), буде здійснено поновлення виплати пенсії на підставі рішення комісії про призначення (відновлення) або відмову у призначені (відновлені) соціальних виплат, яке буду винесено за результатами перевірки достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/ перебування.

У частині 2 статті 77 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З матеріалів справи вбачається, що підставою зупинення виплати пенсії стало тривала відсутність за місцем проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі недоотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Будь яких інших підстав для припинення виплати пенсії законом не передбачено, а тому суд не приймаються посилання відповідача як підставу для припинення пенсії на відсутність останнього за місцем проживання, зазначеного відповідачем в повідомленні №9182/02, оскільки по-перше, таке рішення не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова КМУ № 365 не є законом, а є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем, а тому, з урахуванням встановленого судом порушеного права позивача на отримання пенсії з боку неправомірних дій відповідача.

Крім цього відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституції України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та (інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 Конституції України).

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена йому за віком, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

При цьому пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися КонституцієюУкраїни як актом прямої дії.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

За приписами ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністровя». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобовязання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі №816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Наведені вище обставини свідчать, що відповідачем, при прийнятті рішення порушено принцип пропорційності щодо дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав особи на пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія.

Таким чином, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії слід визнати протиправною та необхідно зобовязати Селидовське ОУ ПФУ Донецької області поновити позивачу виплату пенсії за з 01.04.2017 р.

Відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області понесені ним судові витрати по справі в розмірі 640 грн.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 8, 9, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 б. 19 кв.2, ІПН НОМЕР_1)до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місце знаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. № 6, )про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. № 6, ) щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 б. 19 кв.2, ІПН НОМЕР_1) з 01.09.2017 р.

Зобовязати Селидівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. № 6, ) поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 б. 19 кв.2, ІПН НОМЕР_1) з 01.09.2017 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 б. 19 кв.2, ІПН НОМЕР_1)за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місце знаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. № 6, ) судові витрати по справі в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, рішення, його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя