Справа № 225/2868/17
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року справа №225/2868/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду Донецької області (суддя І інстанції Довженко О.В.) від 27 жовтня 2017 року у справі № 225/2868/17, повний текст складено 27 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про визнання дій протиправними щодо не зарахування при призначенні пенсії стажу роботи за період з 29 червня 1994 року по 31 грудня 1999 року; скасування рішення №777 від 20 грудня 2016 року в частині не зарахування при призначенні пенсії стажу роботи за період з 29 червня 1994 року по 31 грудня 1999 року; зобовязання зарахувати до страхового стажу період роботи з 29 червня 1994 року по 31 грудня 1999 року.

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 27 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено, визнано дії стосовно незаліку при призначенні пенсії стажу роботи за період з 29 червня 1994 року по 31 грудня 1999 року; скасовано №777 від 20 грудня 2016 року в частині незаліку при призначенні пенсії стажу роботи за період з 29 червня 1994 року по 31 грудня 1999 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що ним правомірно було прийнято спірне рішення. Судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що позивачем не було надано а ні довідки, ані документів, які можуть підтвердити факт переведення на роботу у спірні періоди, тому не має законних підстав для зарахування періоду роботи з 29.06.1994 року по 30.09.1999 року на станції Артемівськ ІІ Донецької залізничної дороги та з 01.10.1999 року по 31.12.1999 року на Донецькій дирекції по обслуговуванні пасажирів до загального трудового стажу.

Позивачем на адресу суду апеляційної інстанції надіслано заяву про розгляд адміністративної справи за його відсутністю та відсутністю представника позивача.

Відповідачем на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду надіслано заяву про розгляд адміністративної справи за відсутності представника Управління.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач 21.09.2016 року звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням №777 від 20 грудня 2016 року при призначенні пенсії позивачу до страхового стажу не було зараховано період роботи з 29 червня 1994 року по 30 вересня 1999 року на станції Артемівськ-ІІ Донецької залізничної дороги, та з 01 жовтня 1999 року по 31 березня 2001 року у Донецькій дирекції з обслуговування пасажирів, оскільки згідно п.п.2.4 - 2.6 ст.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №110 від 17.08.1993 року, відсутні записи про звільнення за переводом. Довідки підтверджуючі факт та період роботи відсутні. Заробітну плату за період роботи з 01.04.2001 року по 31.12.2003 року було зараховано позивачеві з позначкою «0», у зв'язку із невідповідністю записів про місце роботи у трудовій книжці даним індивідуальних відомостей про застраховану особу, згідно яких заробітна плата нараховувалася іншими установами.

Під час розгляду справи в суді відповідачем прийнято розпорядження від 25.10.2017 року №192549 про зарахування позивачеві страхового стажу з 01.01.2000 року по 31.03.2001 року та заробітної плати за період з 01.04.2001 року по 31.12.2003 року. Зокрема, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), позивач в період часу з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2003 року постійно працювала і за неї роботодавцем сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду України в повному обсязі.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі Порядок №637), також передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках,коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з трудової книжки позивач з 29 червня 1994 року була прийнята на станції Артемівськ-ІІ Донецької залізниці.

Згідно записів трудової книжки позивача, а саме: - запис №11 01.10.1999 року на підставі наказу №267/Н від 21.09.1999 року вокзал станції Артемівськ ІІ передано в розпорядження Донецької дирекції по обслуговуванню пасажирів; - запис №12 01.10.1999 року позивача зараховано до складу Донецької дирекції по обслуговуванню пасажирів черговим по видачі довідок вокзалу станції Артемівськ-2; - запис №13 01.04.2001 року відповідно до наказів №67/н від 07.02.2001 року та від 28.02.2001 року №118/н вокзал ст. Артемівськ-2 передано до складу станції Артемівськ2, - запис №14 01.04.2001 року позивача зараховано до складу станції Артемівськ2 черговим по видачі довідок. З 01.02.2002р. позивача переведено прибиральником виробничих приміщень.

З викладеного вбачається, що місце роботи позивача з 29 червня 1994 року по 01 лютого 2002 року було незмінним, оскільки вона постійно працювала на посаді чергового з надання довідок вокзалу станції Артемівськ-ІІ Донецької залізниці.

Тобто, позивач у цей період не звільнялась і не переводилась на іншу роботу.

Довідкою ДП «Залізниця» вокзал Донецьк №663 від 05.12.2016 року підтверджено, що позивач працювала на посаді чергового по видачі довідок вокзалу станції Артемівськ-2 Дирекції з обслуговування пасажирів Донецької залізниці, створеної на підставі наказу начальника Донецької залізниці у зв'язку з удосконаленням структури управління пасажирської служби Донецької залізниці №267/Н від 21.09.1999 року на базі госпрозрахункового позакласного вокзалу станції Донецьк Донецької залізниці і з 01 квітня 2001 року на підставі наказів начальника Донецької залізниці №67/Н від 07.02.2001 року та №118/Н від 28.02.2001 року переданий в штат станції Артемівськ-2 Донецької залізниці.

З 01 січня 2008 року вокзал станції Донецьк перейменований на вокзал Донецьк державного підприємства "Донецька залізниця" (наказ №163/л від 29.12.2007 року).

Відповідно до вимог ч.2 ст.36 КЗпП України змiна пiдпорядкованостi пiдприємства, установи, органiзацiї не припиняє дiї трудового договору.

У п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно п.2.5 цієї Інструкції з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма NП-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 р. N 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

За приписами п.2.6 наведеної Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що записи в трудовій книжці позивача зроблені відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29 липня 1993 року.

На запит суду Регіональна філія «Донецька залізниця» листом №НЮ Дон Філія - 2022/991 від 23.10.2017 року повідомила про те, що документи станції Артемівськ-ІІ Донецької залізниці до сектору архіву регіональної філії «Донецька залізниця» на зберігання не надходили, більш того, на теперішній час знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території у м.Горлівка (станція Микитівка) та у м.Донецьк (станція Донецьк).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відсутність у позивача уточнюючої довідки, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не спростовує наявності у позивача страхового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію, а тому правомірно задоволено позов.

В Україні визнається та діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на які надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства України. За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було застосовано до спірних правовідносин практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Положеннями ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить у залежність особу щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу та призначення пенсії. За таких обставин посилання відповідача на неможливість проведення перевірки підприємств, на яких працював позивач, колегією суддів не прийнято до уваги.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 27 жовтня 2017 року у справі №225/2868/17 - залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 27 жовтня 2017 року у справі №225/2868/17 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 17 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 17 січня 2018 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

ОСОБА_1