Справа № 645/4409/17
Суддя: Сілантьєва Е. Є.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/4409/17
Провадження № 2-а/645/14/18
Постанова

іменем України

15 січня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Сілантьєвої Е.Є.

за участю секретаря судового засідання Момот О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1, звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, в якому просив суд: визнати протиправними дії відповідача в частині недонарахування та недоплати позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня, як інваліду війни 2-ї групи за 2017 рік; зобов'язати відповідача здійснити доплату позивачу частини недонарахованої щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня, як інваліду війни, 2-ї групи за 2017 рік у сумі 7396 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є інвалідом війни 2 групи на підставі посвідчення серії НОМЕР_1 та знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради. Згідно ч.5 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-ХІІ) позивачу щорічно повинна надаватись щорічна одноразова грошова допомога до 5 травня, як інваліду 2 групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановлену законом. У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік » встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 травня -1312 грн., що є мінімальною пенсією за віком. Отже, розмір щорічної одноразової грошової допомоги з виплатою до 5 травня повинен складати 10496 грн. Але всупереч вимогам ст.2 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Конституції України та Рішення Конституційного суду України від 22.08.2008 р. у справі №10-рп/2008 цю допомогу УПСЗН виплатило в сумі 3100 грн. Таким чином, недоплата позивачу складає 7396 грн. В Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради позивачу відповіли, що посилаючись на Бюджетний кодекс та постанову КМУ від 05.04.2017 р. № 223, що встановлює нижчий розмір грошової допомоги по відношенню до Закону 3551-ХІІ.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Надав обґрунтування позовних вимог відповідно до яких зазначив, що даний спір виник в сфері публічно правових відносин, а не у сфері бюджетних, відповідач у справі безпідставно застосував в сфері публічно правових відносин до Позивача положення КМУ №223 від 05.04.2017 року. Зазначає, що в основу рішення не можуть бути покладені положення Бюджетного кодексу, які ні яким чином не регулюють публічно правові відносини, а виключно регулюють бюджетні відносини. Крім цього, відповідно до ч.3 ст.2 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Позивачу встановлено публічне право на щорічне отримання до 5 травня разової грошової допомоги у певному розмірі - позивач є субєктом саме публічно правових відносин. Право позивача на час виникнення спірних публічно правових відносин базувалось на спеціальній та чинній нормі ч.5 ст.13 ЗУ №3551- ХІІ (яка має вищу юридичну силу в порівнянні з підзаконним нормативним актом - Постановою КМУ №223 від 05 квітня 2017 року) і не могло бути поставлено в залежність від бюджетних асигнувань.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника та письмові заперечення на позов, згідно яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість цих вимог. Також, у своїх запереченнях зазначив, що позивач має статус інваліда 2 групи та має право на отримання пільг, передбачених чинним законодавством України, зокрема ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено такий вид пільги як щорічна разова грошова допомога до 5 травня. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам II групи - вісім мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 01 січня 2015 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 р. № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Представник зазначає, що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше ,навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Враховуючи те, що останнім в часі є ЗУ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відноси» від 28.12.2014 р., тому пріоритетними у спірних правовідносинах є положення саме цього закону. На виконання положень вказаного Закону КМУ прийнято 05.04.2017 року постанову №223 «Деякі виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». Відповідно до даної постанови інвалідам війни 2 групи виплачується разова грошова допомога до 5 травня в розмірі 3100 грн. Зазначені кошти були отримані позивачем, про що зазначено в його позовній заяві. Крім того, для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк. Позивачем оскаржується рішення субєкта владних повноважень щодо не донарахування суми одноразової державної допомоги, яка виплачується до 05 травня поточного року, проте звернувся до суду лише 05.10.2017 року, з порушенням процесуального строку, встановленого чинним законодавством. Підстав поважності пропуску такого строку не зазначено.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, не зявилися у судове засідання, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи,суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновками експертів; показаннями свідків.

Матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_1, є інвалідом другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.3), перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради.

У травні 2017 року ОСОБА_1 отримав разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3 100 грн. 00 коп. (а.с.4), що також не заперечується сторонами у справі.

Вважаючи, що виплата одноразової грошової допомоги до 5 травня була здійснена у значно меншому розмірі ніж це передбачено Законодавством України, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідач зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 № 79-VIII, який набрав чинності 01.01.2015, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". На виконання положень вказаного Закону № 79-VIII, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 05.04.2017 № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" відповідно до якої позивачу і було призначено та здійснено виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2017 році.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наявності у позивача права на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам II групи - вісім мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 01 січня 2015 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 р. № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правових акта, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 05 травня учасникам війни: Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", яким розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року, тому пріоритетними у спірних правовідносинах є положення саме цього Закону.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні №3-рп від 25 січня 2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

На виконання вимог Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" та з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 05 квітня 2017 року № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Відповідно до п.п. 1 п. 1 вказаної постанови було установлено, що у 2017 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, зокрема інвалідам війни ІІ групи, здійснюється у розмірі 3 100 грн. 00 коп.

Суд зазначає, що вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 р. № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, постанова Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. № 223 є також чинною.

Наведене свідчить про те, що відповідачем у 2017 році виконано зобов'язання перед позивачем відповідно до чинного положення зазначеної постанови та чинного Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік".

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

На підстави викладеного, виплачуючи позивачу у 2017 року допомогу до 5 травня у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року "Про деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань", відповідач діяв у межах повноважень та у відповідності до законів та Конституції України, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у суду відсутні.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України - позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати в справі слід віднести на рахунок держави.

Керуючисьст.ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 229, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про вчинення певних дій - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного адміністративного суду через Фрунзенський районий суд м. Харкова.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ