Справа № 820/4735/17
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 січня 2018 р. № 820/4735/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Рябченко Є.А.,

за участю представників: позивача - ОСОБА_1., відповідача - Коваленко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, третя особа - Слобідський РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Громадянка Вєтнаму ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, третя особа - Слобідський РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд визнати неправомірною відмову Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області в здійсненні оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 19.09.2017 в зв'язку з досягненням 25- річного віку та зобов'язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 19.09.2017 в зв'язку з досягненням 25-річного віку з проставленням на останній вільній сторінці її паспортного документа відмітки про отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Харківський області на підставі Закону України «Про імміграцію» позивачу був наданий дозвіл на імміграцію в Україну, та її документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 11.05.2005. 19.09.2017 позивач звернувся з письмовою заявою до Слобідського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківський області 22.09.2016, в якій на підставі п.9 Постанови Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 просив здійснити їй обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 25-річного віку. Слобідським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківський області заяву про обмін посвідки на постійне проживання в Україні та документи позивача було прийнято та 22.09.2017 надіслано до ГУ ДМС України в Харківський області за вих. №16/10637 для прийняття рішення. Відповідачем прийнято рішення про відмову в обміні посвідки на підставі пп.4 п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012, у зв'язку з поданням неправдивих відомостей, з чим позивач не згодна.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та подав заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих законом повноважень. Зазначив, що за наявною у відповідача інформацією позивач уклала два шлюби - у 2004 та 2006 роках з різними громадянами Вєтнаму, проте законодавство Вєтнаму не передбачає права перебувати більш ніж в одному шлюбі, а позивач не надала пояснень та документів щодо наявності другого шлюбу.

Представник позивача, громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 - ОСОБА_1., в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача - Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області Коваленко Л.І.,- в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях.

Представник третьої особи - Слобідського РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - в судове засіданні не прибув, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

05.04.2005 громадянка В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до УГІРФО ГУМВС України в Харківській області із заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україні.(а.с.75-76)

Підставою отримання дозволу на імміграцію в Україну позивач зазначила шлюб із громадянином СРВ ОСОБА_3, укладений 02.10.2004, що підтверджується копією засвідченого перекладу свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.77).

Громадянці СРВ ОСОБА_2 був наданий дозвіл на імміграцію в Україні та 11.05.2005 позивача документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1, терміном дії - безстроково (а.с.26).

19.09.2017 ОСОБА_2 звернулась до Слобідського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку із досягненням 25-річного віку.(а.с.71-72)

Листом від 21.09.2017 № 16/10637 Слобідський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області надіслав заяву ОСОБА_2 для розгляду до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області (а.с.29).

За результатами розгляду зазначеної заяви відповідачем 02.10.2017 прийняте рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне (тимчасове) проживання на підставі підпункту 4 пункту 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251, про що зроблена відповідна відмітка у заяві позивача про обмін посвідки. (а.с72)

Також відповідач листом № 04/1-25231 від 02.10.2017 повернув на доопрацювання до Слобідського РВ ГУ ДМС України в Харківській області матеріали справи щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні гр. СРВ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що на виконання вказівки ДМС України №8-4806/2.1-13 від 07.06.2013 необхідно перевіряти законність надання дозволу на імміграцію гр. СРВ. З зазначеного листа також вбачається, що згідно матеріалів справи позивача сімейний стан вищевказаної громадянки СРВ підтверджується двома різними свідоцтвами про шлюб з різними громадянами СРВ. Відомості щодо розірвання попереднього шлюбу в матеріалах справи відсутні. (а.с.73)

Листом від 06.10.2017 №16/11397 Слобідський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області повідомив позивача, що по її заяві щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 25-річного віку прийнято рішення ГУ ДМС України в Харківській області про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 4 пункту 17 Порядку оформлення виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251. В листі зазначено, що відповідно вказівки ДМС України № 8-4806/2.1-13 від 07.06.2013 здійснена перевірка законності надання позивачу дозволу на імміграцію. Перевіркою встановлено, що позивач отримала дозвіл на імміграцію як дружина іммігранта, згідно матеріалів справи сімейним стан ОСОБА_2 підтверджується двома різними свідоцтвами про шлюб з різними громадянами. СРВ, відомості щодо розірвання попереднього шлюбу в матеріалах справи відсутні. Для отримання більш детальної інформації з зазначеного питання позивачу запропоновано звернутися до Слобідського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області

Як встановлено судом з вказаних документів та усних пояснень представника відповідача в судовому засіданні, позивачу було відмовлено в обміні посвідки на постійне проживання в Україні за заявою від 19.09.2017 в зв'язку з досягненням 25-річного віку у зв'язку з тим, що сімейний стан вищевказаної громадянки СРВ підтверджується двома різними свідоцтвами про шлюб з різними громадянами СРВ, що на думку представника відповідача, свідчить про поданням неправдивих відомостей.

Надаючи оцінку правомірності прийняття вказаного рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

За змістом ч.15 ст.4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Спірні правовідносини безпосередньо регулюються Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251(далі за текстом - Порядок № 251) та Тимчасовим порядком розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.07.2013 № 681, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2013 р. за № 1335/23867 (далі за текстом - Порядок № 681).

Відповідно до п.1 Порядку № 251 цей Порядок визначає механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Відповідно до п.4.1 Порядку № 681 обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до п.16 Порядку № 251 для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1-4 і 6 пункту 15 цього Порядку.

Згідно з п. 15 Порядку № 251 для обміну посвідки подаються: 1) заява, зразок якої встановлюється МВС; 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 3) посвідка, що підлягає обміну; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 5) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 6) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

Відповідно до п. 4.5. Порядку № 681 працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання. Після прийняття рішення матеріали, які стали підставою для обміну посвідки, долучаються до справи, на підставі якої посвідка видавалася вперше. У разі якщо посвідка видавалася одним територіальним органом (підрозділом) ДМС, а обмін посвідки провадиться іншим органом (при зміні місця проживання), то до органу, який видав посвідку вперше, надсилається повідомлення про видачу нової посвідки, а недійсна посвідка - для знищення.

Згідно з п. 4.6. Порядку № 681 за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п'ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки. Про прийняте рішення робиться відмітка в заяві із зазначенням терміну (у разі обміну посвідки на тимчасове проживання), до якого видається посвідка, або про причини відмови в її видачі.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти того, що позивачем були надані усі необхідні документи для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем 25-річного віку.

Також в судовому засіданні з пояснень представника відповідача встановлено, що дозвіл на імміграцію позивачу не скасований, висновок щодо наявності підстав для такого скасування не складався.

Згідно з п. 17 Порядку № 251 рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається, зокрема, в разі: 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача судом встановлено, що при прийнятті спірного рішення відповідач відмовив позивачу в обміні посвідки на підставі п.п. 4 п. 17 Порядку № 251 - саме у зв'язку з поданням завідомо неправдивих відомостей.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача посилається на те, що позивач при зверненні до відповідача з метою отримання дозволу на імміграцію в Україні у 2005 році подавав свідоцтво про шлюб, укладений 02.10.2004 з громадянином СРВ ОСОБА_3, на підтвердження чого представником відповідача було надано нотаріально завірену копію відповідного свідоцтва про шлюб (а.с. 77). Однак при перевірці документів позивача при розгляді її заяви про обмін посвідки відповідач встановив, що між позивачем, ОСОБА_2, та іншою особою - громадянином СРВ ОСОБА_4, укладено шлюб 30.09.2006, на підтвердження чого представником відповідача було надано нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб, укладений між позивачем та ОСОБА_4 (а.с. 113).

Надаючи оцінку цим обставинам, суд зазначає, що на момент звернення позивача з заявою про отримання дозволу на імміграцію у 2005 році, між позивачем та ОСОБА_4 шлюб ще не був укладений, отже обставини укладення другого шлюбу позивачем у 2006 році взагалі не є предметом дослідження при оцінці правомірності отримання дозволу на імміграцію у 2005 році. Відповідно, вказані обставини також не свідчать про подання позивачем недостовірних відомостей при отриманні у 2005 році дозволу на імміграцію.

Крім того, Порядками №251 та №681 не передбачено обов'язку позивача надавати до органів міграційної служби документи щодо їх цивільного стану при зверненні з заявою про обмін посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем 25- і 45-річного віку. Отже, обставини укладання нових шлюбів, розторгнення раніше укладених шлюбів, не тягне за собою необхідності подання письмових документів на підтвердження цього при обміні посвідки на постійне проживання.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відмова позивачу в обміні посвідки на підставі п.п. 4 п. 17 Порядку № 251 є неправомірною, оскільки відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено, що позивач подав завідомо неправдиві відомості або підроблені документи як при отриманні дозволу на імміграцію, так і при обміні посвідки, отже застосування вказаного підпункту п. 17 Порядку № 251 є необґрунтованим, а наявність двох свідоцтв про шлюб, укладених позивачем з різними особами у різний час жодним чином не впливає на дійсність дозволу на імміграцію позивача та не може бути підставою для відмови в обміні посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем 25-річного віку.

При прийнятті відповідачем спірного рішення та в ході судового розгляду справи не було встановлено жодної з обставин, які є підставою для відмови в обміні посвідки позивача.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області про відмову в обміні посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_2 прийняте з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме, необґрунтовано, без наявності законодавчо визначеної підстави для відмови позивачу в обміні посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення - укладення шлюбу з ОСОБА_4 відбулося після отримання дозволу на імміграцію у 2005 році та не впливає на порядок обміну посвідки на постійне проживання.

Також при наданні оцінки спірним правовідносинам суд зазначає, що приписи абз.2-4 п. 16 Порядку № 251 не мають зворотної дії у часі та не можуть бути застосовані до позивача, оскільки прийняті після набуття нею 25-річного віку.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням зазначених положень КАС України, суд зазначає що заявлені позивачем вимоги про визнання неправомірною відмови в здійсненні оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні не у повній мірі направлені на ефективний захист прав позивача, оскільки така відмова втілена у рішенні відповідача від 02.10.2017, оформленому відповідно до вимог Порядку № 251. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області від 02.10.2017 про відмову в здійсненні оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 19.09.2017 в зв'язку з досягненням 25-річного віку

Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 19.09.2017 в зв'язку з досягненням 25-річного віку суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Відповідно до приписів ч.ч. 4,5 ст.242 КАС України, судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, обираючи спосіб захисту порушеного права суд зазначає, що задоволення позовних вимог у спосіб, який обрано позивачем, не буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, як про це зазначає відповідач у письмових запереченнях, оскільки дискреційними є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним. Отже, у такому випадку буде відсутнім факт невиконання обов'язку та, відповідно, факт порушення прав позивача.

Натомість, у даній справі відповідач зобов'язаний у разі відсутності підстав для відмови в обміні посвідки на постійне проживання прийняти рішення про проведення такого обміну. Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Отже, існує лише один правомірний варіант поведінки.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що наведені відповідачем підстави відмови позивачу в обміні посвідки на постійне проживання в Україні суперечать приписам Порядку № 251, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та, з метою належного відновлення останніх, задовольняє позовну заяву шляхом зобов'язання Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 19.09.2017 в зв'язку з досягненням 25-річного віку.

При цьому позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача проставити на останній вільній сторінці паспортного документа позивача відмітки про отримання посвідки на постійне проживання в Україні є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки вказані дії є наслідком видачі нової посвідки на постійне проживання, отже обов'язок вчинити вказані дії виникне у відповідача після прийняття рішення про видачу нової посвідки за результатом обміну.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов'язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення.

Таким чином, у даному випадку суд не знаходить підстав для застосування приписів ст. 382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов'язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ч.ч. 1,3 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61002, код за ), третя особа - Слобідський РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 36), про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області від 02.10.2017 про відмову в здійсненні оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 19.09.2017 в зв'язку з досягненням 25-річного віку.

Зобов'язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 19.09.2017 в зв'язку з досягненням 25-річного віку.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61002, код за ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) у розмірі 600,00 грн. (шістсот гривень).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення буде складено 15 січня 2018 року.

Суддя Білова О.В.