Справа № 401/2386/17(2-а/401/176/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2018 року справа № 401/2386/17(2-а/401/176/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.,

суддів: Кругового О.О. Прокопчук Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу в.о. начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області Тертичного Сергія Васильовича на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2017 року (суддя Андріянов О.В.), ухвалену в м. Світловодськ, в адміністративній справі №401/2386/17(2-а/401/176/17) за позовом ОСОБА_2 до заступника начальника Головного управління ДФС України у Кіровоградській області Берестовенко Олени Василівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови від 08 серпня 2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 164-1, 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в.о. начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області Тертичний С.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи скаржника:

- судом першої інстанції не враховані докази, надані відповідачем, на підтвердження скоєння позивачем адміністративних правопорушень та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності спірними постановами;

- судом першої інстанції проігнорований доказ на підтвердження запрошення позивача до контролюючого органу для підписання протоколів, які направлені на його адресу засобами поштового зв'язку;

- судом першої інстанції не здійснена перевірка обставини скоєння позивачем адміністративних правопорушень;

- судом першої інстанції не застосовані норми матеріального права, якими визначена відповідальність за допущені позивачем порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і загальнообов'язкове пенсійне страхування;

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами згідно статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається зі змісту постанови суду першої інстанції, при розгляді справи були досліджені письмові докази, проте обставини справи не встановлені і в рішенні суду не зазначені, що є порушенням пункту 3 частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на час ухвалення оскарженої постанови), відповідно до якого в мотивувальній частині постанови зазначаються встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотивів неврахування доказів. Скаржник, у свою чергу, вказує на неврахуванні судом першої інстанції доказів скоєння позивачем адміністративних правопорушень.

Усуваючи зазначене порушення норм процесуального права, колегія суддів, дослідивши наявні у справі письмові докази, встановила наступні обставини:

В період з 26.07.2017 року по 08.08.2017 року уповноваженими особами Головного управління ДФС України у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку Фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року за результатами якої 15. 08. 2017 року складено Акт №262/11-28-13-03/НОМЕР_1 (а.с. 7-24). Зі змісту висновків акта вбачається, що ФОП ОСОБА_4 попереджено про міри відповідальності за допущені порушення, викладені акті перевірки, відповідно до частини 1 та частини 2 пункту 123.1 статті 123, статті 129.1.1 Податкового кодексу України, частини 3 пункту 2 розділу 7 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом МФУ від 20.04.2015 року №449, статей 164-1 та 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 31 серпня 2017 року заступником начальника Головного управління ДФС України у Кіровоградській області Берестовенко О.В. на підставі Акту перевірки від 15.08.2017 року складено протоколи №000046 та №000045 про адміністративне правопорушення відносно ФОП ОСОБА_2 за порушення статей 164-1 та 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.29, 30). 08 вересня 2017 року заступником начальника Головного управління ДФС України у Кіровоградській області Берестовенко О.В. прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення, якою ФОП ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за порушення ним частини 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), статті 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 27). 08 вересня 2017 року заступником начальника Головного управління ДФС України у Кіровоградській області Берестовенко О.В. прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення, якою притягнуто ФОП ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за порушення в частині неналежного ведення Книги обліку доходів і витрат, передбаченого пунктом 9 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, затвердженого наказом МФУ від 16.09.2013 року №481 та зареєстрованого в Мін'юсті України 01.10.2013 року за №1686/24218, статті 164-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с.28).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність спірних постанов про накладення на позивача адміністративних стягнень, оскільки відповідач під час розгляду справ про адміністративні правопорушення та накладення стягнення не дотримався вимог законодавства, яким регулюється провадження в справах про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою. Протокол про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За приписами статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. По справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи (ч.1 ст.284 КУпАП).

Таким чином, Кодексом України про адміністративні правопорушення визначена процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, виконання якої, перш-за все, є гарантією дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Так, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про притягнення його адміністративного стягнення. Скаржник стверджує, що на адресу позивача направлялись лист-запрошення, а також протоколи про адміністративні правопорушення. Слід зазначити, що на підтвердження цих доводів належних та допустимих доказів суду апеляційної інстанції не надано. Про відсутність таких доказів вказав і суд першої інстанції в оскарженій постанові.

Отже, справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності були розглянуті відповідачем у його відсутність, без можливості надати пояснення та скористатись правовою допомогою.

Крім того, статтею 36 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

У спірних постановах визначений вид адміністративної відповідальності - штраф, проте його сума не зазначена, що унеможливлює здійснення перевірки правильності визначення відповідачем стягнення за скоєння адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведених обставин, спірні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не можуть вважатись правомірними, а тому їх скасування оскарженим рішенням суду першої інстанції є правильним.

Колегія суддів зазначає, що зазначені вище порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не зазначення у постанові встановлених під час розгляду справи обставин, не впливають на правильність висновків суду, які ґрунтуються на досліджених письмових доказах. Доводи скаржника також не є підставами для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки є необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу в.о. начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області Тертичного Сергія Васильовича - залишити без задоволення.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2017 року в адміністративній справі №401/2386/17(2-а/401/176/17) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 17 січня 2018 року.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук