Справа № 805/2788/17-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року справа № 805/2788/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року в справі № 805/2788/17-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04 травня 2017 року № ,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо прийняття податкового повідомлення-рішення № від 04.05.2017 та скасувати його.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що податок на додаткове благо повинні сплачувати фізичні особи, у той час як позивач є фізичною особою-підприємцем. Окрім цього апелянт звертає увагу суду, що податковим органом було повторно пред'явлено вже скасоване податкове повідомлення-рішення. Також ОСОБА_1 наголошує, що анулювання відсотків за користування кредитними коштами не є додатковим благом в розумінні Податкового кодексу України.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (далі - позивач) зареєстрований як фізична особа-підприємець за РНОКПП НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 12 жовтня 2010 року НОМЕР_3.

У період з 23 листопада 2016 року по 29 листопада 2016 року Маріупольською об'єднаною держаною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, на підставі якої складено акт від 29 листопада 2016 року № 824/05-19-13-02/НОМЕР_2 (далі - акт перевірки).

За результатами перевірки податковим органом встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, зокрема, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України в частині ненадання річної декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку надання до 01 травня 2016 року, пп. 164.2.17(д), п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України - платник податків не задекларував дохід, отриманий у 2015 році як додаткове благо (кім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), у вигляді основного боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням у сумі 92574,25 грн, пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в частині не сплати військового збору за 2015 рік.

На підставі висновків акту перевірки та згідно з п. 54.3 ст. 54, ч. 1 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України Маріупольською ОДПІ було прийняте податкове повідомлення-рішення від 11 січня 2017 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування на суму 22382,32 грн, з яких за податковим зобов'язанням на суму 17905,85 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 4476, 47 грн за порушення пп. 49.18.4 п. 49.18 ст.49, п. 179.1 ст. 179, п. 164.2 ст. 164, пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Наведене податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 було оскаржено в адміністративному порядку. За результати розгляду скарги ГУ ДФС рішенням від 10 квітня 2017 року № 5072/10/05-99-10-01-10-2 повідомило, що зменшило грошове зобов'язання, визначене в податковому повідомлення-рішення № на 152,25 грн, у тому числі податкове зобов'язання на 121,80 грн та штрафні санкції на 30,45 грн. Крім того, податковий орган зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 11 січня 2017 року прийнято Маріупольською ОДПІ із порушенням приписів ст. 19-1 Податкового кодексу України, тобто за відсутності таких повноважень з 01 січня 2017 року. Таким чином, Головне управління ДФС у Донецькій області скасувало податкове повідомлення-рішення від 11 січня 2017 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб. При цьому, вказаним рішенням зобов'язано Маріупольську ОДПІ вчинити заходи для надіслання фізичній особі-платнику податків ОСОБА_1 нового податкового повідомлення-рішення з урахуванням цього рішення.

04 травня 2017 року на підставі висновків акту перевірки № 824/05-19-13-02/НОМЕР_2, рішення ГУ ДФС № 5072/10/05-99-10-01-10-2 та згідно з п. 54.3 ст. 54, ч. 1 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС, податковий орган) було прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування, на суму 22230,00 грн, з яких за податковим зобов'язанням - 17784,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 4446,00 грн у зв'язку із порушенням пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179, п. 164.2 ст. 164, пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Додатковим благом у спірних правовідносинах податковий орган визнає анулювану (прощену) на підставі договору від 04.08.2015 про внесення змін № 4 до Договору на купівлю автотранспортних засобів № 155/18-284-100 від 22 липня 2008 року та заяви від 04.08.2015 заборгованість по кредиту, процентам та комісіям у сумі 92574,25 грн. Факт анулювання заборгованості сторонами не заперечується.

Вважаючи, що ГУ ДФС прийняло податкове повідомлення-рішення від 04.05.2017 із порушенням вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Згідно з пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкова декларація про майновий стан і доходи подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV Кодексу.

Відповідно до п. 179.7 ст. 179 ПК України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

За приписами частини 1 статті 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України. Оскільки зобов'язання припинилося, то у позичальника з моменту припинення такого зобов'язання відсутній обов'язок повернути кредит, тобто сума несплаченого кредиту залишається у власності позичальника.

Підпунктом 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України регламентовано, що доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом літного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Суд зазначає, що виходячи із вищенаведених норм, сума прощеного боргу є доходом фізичної особи - позичальника.

Статтею 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи, визначені пунктом 164.2, та інші доходи, крім зазначених у статті 165 Кодексу. Відповідно до підпункту «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до зального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 Кодексу, вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового періоду (у 2015 році - 609,00 грн). При цьому кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення, кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 % бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті), якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної, плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (у 2015 році - 12180,00 грн). Якщо база оподаткування в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Водночас необхідно зауважити, що згідно з підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються, зокрема, основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Таким чином, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту), анульованого (прощеного) за самостійним рішенням кредитора, не пов'язаним з процедурою банкрутства до закінчення строку позовної давності, якщо її розмір перевищує у 2015 році - 609,00 грн, що є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. При цьому у разі дотримання кредитором умов щодо повідомлення боржника про прощення (анулювання) боргу, визначених підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу, такий боржник відображає суму такого доходу у річній декларації та самостійно сплачує податок на доходи фізичних осіб.

За приписами п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4. 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Колегія суддів спростовує доводи апелянта, що він має статус фізичної особи-підприємця, тому на нього не розповсюджується обов'язок фізичних осіб сплачувати податок з доходу, отриманого як додаткове благо, керуючись наступним:

- ОСОБА_1 не надано до суду жодного доказу, що автотранспортні засоби, для придбання яких було укладено кредитний договір, використовуються позивачем виключно у його підприємницькій діяльності;

- договір від 04.08.2015 про внесення змін № 4 до Договору на купівлю автотранспортних засобів № 155/18-284-100 від 22 липня 2008 року укладено з фізичною особою - громадянином України - ОСОБА_1;

- заява від 04.08.2015 на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням заповнена позичальником ОСОБА_1.

Таким чином, за відсутності доказів, що позивач у правовідносинах із банком виступав у статусі фізичної особи-підприємця, наявність у апелянта такого статусу не впливає на обов'язок сплачувати податок з доходу, отриманого як додаткове благо.

Окрім цього, відповідно до п. 177.6 ст. 177 ПК України у разі якщо фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта, що податкове повідомлення-рішення від 04.05.2017 є повторно пред'явленим скасованим податковим повідомленням-рішенням від 11.01.2017. Як вже було зазначено, податкове повідомлення-рішення від 11.01.2017 було скасовано податковим органом вищого рівня в порядку адміністративного оскарження. При цьому, податковий орган нижчого рівня було зобов'язано вжити заходів щодо надіслання платнику податків нового податкового повідомлення-рішення з урахуванням висновків податкового органу вищого рівня. Отже, податкове повідомлення-рішення № від 04.05.2017 є сама таким, новим, рішенням контролюючого органу.

Посилання ОСОБА_1, що анулювання відсотків за користування кредиту, нарахованих банком, не є додатковим благом у розумінні ПК України спростовуються колегією суддів на підставі наявної в матеріалах справи заяви від 04.08.2015 на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням. Відповідно до цієї заяви позичальник просить здійснити анулювання (прощення) заборгованості за Договором кредиту в загальній сумі: 4262,66 доларів США, з якої основна заборгованість по Кредиту складає: 4262,66 доларів США. Тобто відсотки за користування кредитними коштами анульовано (прощено) не було.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує наведений в оскаржуваній постанові висновок щодо відсутності підстав для скасування прийнятого Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області податкового повідомлення-рішення № від 04.05.2017. У діях податкового органу ознаки протиправності також відсутні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року в справі № 805/2788/17-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04 травня 2017 року № - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року в справі № 805/2788/17-а - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її складення в порядку, визначеному ст.ст. 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук