Справа № 454/391/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/10538/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 26 вересня 2017 року (головуючий суддя - Струс Т.В., м. Сокаль) у справі за позовом Управління соціального захисту населення Сокальської районної державної адміністрації Львівської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Управління соціального захисту населення Сокальської районної державної адміністрації Львівської області 15.02.2017 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів за призначеними в сумі 8037 грн 40 коп. за період з 01.05.2015 по 30.04.2016. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок подання відповідачем неповної інформації про доходи йому були надмірно виплачені кошти у вигляді житлових субсидій.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 26 вересня 2017 року у справі №454/391/17 заявлений позов - задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки повідомленням про припинення надання житлової субсидії від 24.06.2016, яке надіслане відповідачу, надано строк для добровільного повернення коштів. Доказів того, що станом на момент звернення з позовом до суду зазначений строк сплинув і в Управління виникли підстави для звернення до суду, позивачем не надано.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах доводів апеляційної скарги постанову суду, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того що, оскільки відповідачем в добровільному порядку не вжито заходів щодо погашення заборгованості, то така повинна стягуватись у судовому порядку.

Такі висновки суду першої інстанції не є цілком вірними з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, головним державним соціальним інспектором Управління проведено перевірку особової справи ОСОБА_1 щодо цільового використання бюджетних асигнувань, передбачених для надання населенню субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, за результатами якої складено акт від 24.06.2016 №66 «Про проведення перевірки цільового використання бюджетних асигнувань, передбачених для надання населенню субсидій на оплату житлово-комунальних послуг» . Вищевказаним Актом встановлено, що при подачі відповідачем документів для оформлення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг 30.06.2015, такий подав недостовірну інформацію про витрати на придбання майна, що перевищує 50 000 грн, які здійснені протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, а саме не задекларував придбане дружиною житло, вартість якого перевищує 50 000 грн. Відтак, внаслідок таких дій, за період з 01.05.2015 по 30.04.2016 виникла переплата в сумі 8037 грн 40 коп.

24.06.2016 Управлінням відповідачу надіслано повідомлення про припинення надання житлової субсидії, із зазначенням обов'язку повернути переплачену суму субсидій і перерахувати 8037 грн. 40 коп. до 20.12.2016 на рахунок Управління. Вказано, що у разі відмови чи неперерахування коштів у зазначений термін, такі будуть стягнуті Управлінням у судовому порядку.

Так, як у зазначений термін відповідач у добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, Управління звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст.2 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України (п.5 ч.2 ст.17 КАС України).

Публічно-правовом спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Вжитий у КАС України термін «суб'єкт владних повноважень» означає: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України). Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем ? орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.4 ст.50 зазначеного Кодексу громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У зазначеній нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 5 ч.4 ст.50 КАС України передбачено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень. Разом з цим позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 1 - 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою звернення Управління до суду з вказаним позовом стала переплата позивачу суми надмірно виплачених коштів у вигляді житлових субсидій на суму 8037 грн. 40 коп. Таким чином, отримавши щомісячну допомогу на оплату житлово-комунальних послуг, позивач набув право власності на неї, йому як власнику цих грошей належать права і обов'язки щодо володіння, користування та розпорядження ними.

Так, як зі змісту адміністративного позову вбачається, що спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену Управлінням щомісячної допомоги на оплату житлово-комунальних послуг та стягнення з нього 8037 грн 40 коп переплати, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер, а відтак, враховуючи положення ст.17 КАС України, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року №21-2209а15, від 22 вересня 2015 року у справі №П/811/3781/14, від 21 червня 2016 року № 21 -618а 16 та від 13 вересня 2016 року № 21-1928а16.

За приписами п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З врахуванням суб`єктного складу сторін, змісту заявлених позивачем вимог та предмету колегія суддів зазначає, що з огляду на той факт, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, провадження у вказаній справі слід закрити.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Сокальської районної державної адміністрації Львівської області задовольнити частково.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 26 вересня 2017 року скасувати, а провадження у справі за позовом Управління соціального захисту населення Сокальської районної державної адміністрації Львівської області до ОСОБА_1 - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
Д. М. Старунський