Справа № 346/2417/17
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" січня 2018 р. справа № 346/2417/17
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Суддя Остап`юк С.В.,
за участю секретаря Котик Д.М.,
представника відповідача Матлая Й.І.,
представника третьої особи Григорчука О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Івано-Франківський обласний військовий комісаріат про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
01.06.2017 ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області за №346/2417/17 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (відповідач) про оскарження рішення (дій), бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
16.08.2017 позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності та зобов`язати здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи.
17.08.2017 ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області до даної адміністративної справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Івано-Франківський обласний військовий комісаріат.
28.11.2017 ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Івано-Франківський обласний військовий комісаріат про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії передано до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, яка надійшла 02.01.2018.
05.01.2018 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду дану адміністративну справу призначено до судового розгляду.
У зв`язку із набранням чинності 15.12.2017 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №2147-VIII від 03.10.2017 та відповідно до пункту 10 частини 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції, розгляд даної адміністративної справи, в судовому засіданні 17.01.2017, суд продовжив за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позовні вимоги, з врахуванням їх уточнення, мотивовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за № 975, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби. З цих підстав просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивач в судове засідання не з`явився, суду направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та в заяві про їх уточнення.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів викладених у відзиві проти позову, обґрунтованого тим, що у відповідності до пункту 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, одноразова грошова допомога позивача повинна виплачуватися органом внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України, де проходив службу і був звільнений з цієї служби позивач. Просив в задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи проти позову заперечив. Просив в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд робить висновок, що даний адміністративний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 в період з 04.05.1979 до 12.05.1981 та з 02.02.1983 до 26.07.1990 проходив військову службу в Збройних Силах.
Позивач в період з 05.12.1995 до 16.09.1997 проходив військову службу у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України, мав військове звання молодшого лейтенанта та звільнений у запас Збройних сил України.
Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця за № 701 від 13.03.2014, множинні вогнепальні осколкові поранення голови, правої руки, правої ноги (контузія головного мозку 1986 року) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1959 року народження, та інші захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а. с. 27).
15.05.2014 позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з пораненням (контузією), захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0230959 від 28.05.2014 (а. с. 28).
ОСОБА_1 звернувся до Коломийського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 150-ти кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за №26 від 24.03.2017 повідомлено позивача, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу у внутрішніх військах мають здійснюватися Міністерством внутрішніх справ України.
Суд, у відповідності до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Частина 5 статті 17 Конституції України визначає, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин з дати встановлення позивачу інвалідності).
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, з моменту встановлення позивачу інвалідності).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частина 2 статті 16 даного Закону встановлює вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і одноразова грошова допомога.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з частиною 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінету Міністрів України за №975 від 25.12.2013 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок) (в редакції, чинній на момент виникнення даних правовідносин).
Пунктом 6 Порядку встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним таких обов`язків, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даних правовідносинах, саме з моменту встановлення інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю (військовозобов`язаному), якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії закріплене у статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку.
Оскільки, позивач отримав інвалідність внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби та внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним таких обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то, як наслідок, він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною 6 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України» (в редакції, чинній на момент проходження позивачем військової служби у внутрішніх військах) внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України (далі внутрішні війська) входять до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначені для охорони та оборони важливих державних об`єктів, перелік яких установлюється Кабінетом Міністрів України, охорони виправно-трудових і лікувально-трудових установ, а також для участі в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України» особовий склад внутрішніх військ складається із військовослужбовців та осіб, які не атестовані і працюють за трудовим договором.
Закон України «Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України» втратив чинності, з дня набрання чинності Закону України «Про Національну гвардію України».
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну гвардію України» національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Згідно з підпунктами 1, 3 пункту 3 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну гвардію України» установлено, що: Головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, військові частини і підрозділи з охорони важливих державних об`єктів та спеціальних вантажів, військові частини з охорони та оборони важливих державних об`єктів, військові частини і підрозділи з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, військові частини з охорони громадського порядку, підрозділи (загони) спеціального призначення, військові частини оперативного призначення, авіаційні військові частини, вищі навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади Національної гвардії України є правонаступниками відповідних органів військового управління, військових частин і підрозділів вищих навчальних закладів, навчальних військових частин, органів і підрозділів забезпечення, установ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України без переоформлення актів на право постійного користування земельними ділянками та свідоцтв про право власності на нерухоме майно;) дія цього Закону в частині соціального і правового захисту військовослужбовців Національної гвардії України поширюється на осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку із складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, а також на членів сімей військовослужбовців внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною 2 статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України» військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.
Відповідно до пункту 17 вказаного Порядку особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Як встановив суд, востаннє позивач був звільнений з військової служби саме із внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України.
Таким чином, у відповідності до пункту 17 вказаного Порядку виплату одноразової грошової допомоги особам, звільненими з військової служби, повинен здійснювати саме орган державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, безвідносно до того під час проходження військової служби в якому органі державної влади мали місце причини внаслідок яких встановлено інвалідність (поранення (контузії, травми або каліцтва) чи захворювання, пов`язане з виконанням військової служби).
За таких обставин, в даних правовідносинах Міністерство оборони України не несе обов`язків виплати вказаної одноразової допомоги.
Як наслідок, суд робить висновок про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Івано-Франківський обласний військовий комісаріат про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, необхідно відмовити.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.

Рішення складене в повному обсязі 22 січня 2018 р.