Справа № 448/1432/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11824/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання Смидюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року у справі за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання особи з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,-

ВСТАНОВИЛА:

Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України 03.11.2017року звернувся до суду з позовом до громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, у якому просив примусово видворити вказаного громадянина за межі території України та затримати його з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення. Одночасно з адміністративним позовом Мостиським прикордонним загоном було подано клопотання про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач 31.10.2017 був виявлений та затриманий прикордонниками в пункті пропуску «Шегині», що на території Мостиського району Львівської області під час прийому передачі з території Республіки Польща до України за те, що він спільно із громадянами Вєтнаму ОСОБА_2 та ОСОБА_3, незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон з України до Республіки Польща на напрямку 541 прикордонного знак, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби «Малнів», що на території Мостиського району Львівської області.. Відтак, враховуючи те, що у нього відсутні законні підстави для перебування на території України, відсутня можливість самостійного повернення на Батьківщину у зв'язку із відсутністю документів на право перетину державного кордону, родичів на території України, які б могли надати йому допомогу в поверненні до країни походження, немає, натомість, має намір будь-яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, він підлягає видворенню до країни походження у встановленому порядку.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року у справі №448/1432/17 позов задоволено. Примусово видворено громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 за межі території України. Затримано вказаного громадянина з метою забезпечення його ідентифікації та примусового видворення за межі території України та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений ч.7 ст.183-7 Кодексу адміністративного судочинства України. Допущено негайне виконання рішення суду.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийнято нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У поданій апеляційній скарзі покликається на ч.1 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» , у відповідності до вимог якої громадяни Соціалістичної Республіки В`єтнам підлягають видворенню відповідно до міжнародного договору про реадмісію, а саме відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 (далі - Угода). Визначену чинним законодавством процедуру реадмісію позивач не застосував, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2017 громадянин Вєтнаму Тран Кунг Тхінх, спільно із громадянами Вєтнаму ОСОБА_2 та ОСОБА_3, незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон з України до Республіки Польща в напрямку 541 прикордонного знаку, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби «Малнів» Мостиського прикордонного загону, що на території Мостиського району Львівської області та був затриманий представниками прикордонної поліції Республіки Польща. 31.10.2017 в пункті пропуску «Медика-Шегині» Мостиського прикордонного загону на підставі ст.3 Угоди був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.

Вищевказане підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 31.10.2017 та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 31.10.2017року.

02.11.2017 начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства за межі України, яким зобов'язано відповідача покинути територію України у термін до 04.11.2017.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки відповідачем порушено вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, такий намагався виїхати з території України незаконно, беручи до уваги відсутність у нього документів, які б надавали йому право перебувати на території України, враховуючи наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, то є усі підстави для його примусового видворення за рішенням суду. Відтак, наявні усі правові підстави для затримання громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 з поміщенням такого до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

У відповідності до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.6 ст.6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом №3773-VI.

Згідно з ч.2 ст.14 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства встановлений ст.30 вищевказаного закону. Разом з цим, зазначений порядок застосовується у випадку, передбаченому ч.3 ст.29 Закону №3773-VI, а саме іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

За змістом ч.1 ст.29 Закону №3773-VI передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Водночас, між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам було укладено Угоду, яка визначає підстави та порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.

Відповідно до пунктів 1-2 ст.1 Угоди на запит однієї Договірної Сторони, інша Договірна Сторона здійснює реадмісію осіб, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в'їзду чи перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони, далі - осіб, які підлягають реадмісії.

Запитуюча Договірна Сторона негайно та без будь-яких спеціальних процедур здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки компетентними органами, не є громадянами держави запитуваної Договірної Сторони або не відповідають вимогам, передбаченим у ст.2 цієї Угоди.

Як встановлено п.1 ст.4 вищезазначеної Угоди запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації.

Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати. Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до п.2 ст.1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій Договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони (п.2,3 ст.4 Угоди). Отже, оскільки відповідач був прийнятий державою Україна на підставі ст.3 Угоди, то він підлягає видворенню не за процедурою передбаченою ст.30 Закону №3773-VI та ст.183-7 КАС України, а за процедурою, визначеною ст.29 Закону №3773-VI та Угодою.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем визначена законодавством процедура не застосована. Тому, оскільки позивачем не дотримано вимог чинного законодавства та не застосовано до відповідача процедури реадмісії, рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому відсутні правові підстави для примусового видворення громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 за межі України.

Що стосується рішення в частині затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.183-7 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений ч.1 цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливе з метою забезпечення виконання постанови адміністративного суду, зокрема, про примусове видворення з України.

Слід зазначити, що позивач звернувся до суду з клопотанням про затримання відповідача у зв'язку з поданням позову про примусове видворення з України і для забезпечення такого видворення. Водночас клопотання про затримання відповідача обґрунтовується виключно необхідністю забезпечення її примусового видворення, без застосування процедури реадмісії.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки відповідач не підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі судового рішення за процедурою передбаченою ст.30 Закону №3773-VI та ст.183-7 КАС України, а повинен бути переданий до країни свого громадянства за процедурою, визначеною Угодою в задоволенні задоволення клопотання позивача про затримання відповідача для забезпечення примусового видворення слід відмовити.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Мостиського районного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року скасувати та прийняти нову, якою: в задоволенні позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення - відмовити.

В задоволенні клопотання Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про затримання громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
Д. М. Старунський