Справа № 760/17104/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року, що ухвалена в порядку скороченого провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною дії (бездіяльність) Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, у зв'язку з відмовою у призначенні, нарахуванні та виплаті, починаючи з дня звернення за призначенням 28 лютого 2017 року, адресної допомоги позивачу; зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити адресну допомогу позивачу, починаючи з дня звернення за її призначенням 28 лютого 2017 року, негайно після проголошення судового рішення, та стягнути з відповідача на її користь заборгованість із виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, яка виникла у період з 28 лютого 2017 року.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначила, що вона з липня 2014 року у зв'язку із проведенням антитерористичної операції змушена була покинути своє місце проживання та переміститись до м. Маріуполь Донецької області. На виконання вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та в порядку реалізації Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», вона звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Лівобережного (Орджонікідзевського) району Маріупольської міської ради із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У подальшому, до 03.01.2017 вона отримувала грошову допомогу за фактичним місцем проживання (перебування) в Маріуполі як уповноважений представник сім'ї у складі чоловіка ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5, 2000 р.н.

28 лютого 2017 року вона у зв'язку зі зміною фактичного місця проживання звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою для отримання грошової допомоги за фактичним місцем проживання (перебування), однак відповіді не отримала.

14 липня 2017 року позивач ще раз звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою для отримання грошової допомоги за фактичним місцем проживання (перебування). Листом від 19 липня 2017 року №260-60/С-236-284 позивачу відмовлено у призначені щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року у порядку скороченого провадження у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Зокрема, скаржник посилався на те, що за відсутності у складі сім'ї осіб, які фактично не працюють, на позивача не можуть розповсюджуватись положення абзацу 1 пункту 7 та абзацу 8 пункту 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505. На момент реєстрації в якості внутрішньо переміщеної особи в Солом'янському районі міста Києва у позивача була наявна постійна робота у Києві.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що оскільки позивач не був працевлаштований протягом шестимісячного строку після звільнення, тому станом на 15.12.2015 втратив право на призначення такої допомоги. При цьому, внутрішньо переміщені особи, яким виплату грошової допомоги припинено відповідно до пункту 7 Порядку №505, навіть коли вони на момент повторного звернення із відповідною заявою працевлаштовані - втрачають право на призначення їм грошової допомоги.

Оскільки матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3, є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 грудня 2016 року № (а.с. 11).

15 грудня 2016 року ОСОБА_3 стала на облік та 14.07.2017 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про призначення (подовження) виплати їй щомісячної адресної допомоги як особі, яка переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції (а.с. 12).

Листом № 260-260/С-236-284 від 19.07.2017 відповідач повідомив про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У зв'язку із тим, що пунктом 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 визначено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється». Крім того, у вказаному листі зазначено, що відповідно до абз. 8 п. 3 вказаного Порядку, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається. Оскільки позивач перебувала на обліку та одержувала грошову допомогу в Управлінні соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області з 15.06.2015, а згідно трудової книжки, позивача було звільнено 06.07.2015 і вона не працевлаштувалася на протязі шести місяців - 15.12.2015 право на одержання грошової допомоги вона втратила (а.с. 13-14).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 не використала своє право на працевлаштування, так як звільнилась 06.07.2015, та не працевлаштувалась до 15.12.2015, тим самим порушивши вимоги п.п. 3, 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, тому позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Так, з метою встановлення гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 (далі - Закон №1706-VII) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно статті 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За правилами частини третьої вказаної статті для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 (далі - Порядок №505).

У відповідності до пункту 2 Порядку №505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно пункту 3 Порядку №505 грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї); для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 гривень. Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Так, за правилами пункту 5 Порядку №505 для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку).

Пунктом 7 Порядку №505 визначено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється. Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов'язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

За правилами пункту 11 Порядку №505 уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу.

Згідно пункту 12 Порядку №505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Таким чином, з аналізу вищевикладених норм Порядку №505 вбачається, що у разі припинення виплати особі грошової допомоги на підставі п. 7 вищевказаного порядку, така допомога не призначається. Лише у разі повідомлення протягом місця уповноваженого органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги, така допомога може бути поновлена.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 2016 року ОСОБА_3 стала на облік в Управлінні праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

27 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернулась до вказаного управління з заявою про призначення їй щомісячної адресної допомоги як особі, яка переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції, до якої додала копії трудової книжки та довідки з місця роботи від 14.12.2016, згідно якої вона працевлаштована з 21.10.2016.

Так, згідно довідки №125 від 21.08.2017 ПраТ «СК «Провідна» позивач з 21.10.2016 по теперішній час працює на посаді фахівця (МКП) Центру прийому та обслуговування клієнтів Київської філії ПраТ СК «Провідна» в м. Київ (а.с. 15).

У своїй заяві від 27.02.2017 ОСОБА_3 зазначила, що раніше перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області та з 15.06.2015 одержувала в цьому управлінні грошову допомогу.

У подальшому, Управлінням праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації на свій запит отримано особову справу позивача.

У відповідності до особової справи Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області, ОСОБА_3 перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа та отримувала допомогу з 15.06.2015 по 14.10.2015 (з 15.06.2015 по 14.08.2015 в розмірі 442 грн за категорією працююча особа; а з 15.08.2015 по 14.10.2015 у бік зменшення в розмірі 221 грн, за категорією непрацююча особа). З 15.10.2015 виплата допомоги позивачу припинена, а з 15.12.2015 остання втратила право на отримання такої допомоги.

14 липня 2017 року позивач звернувся з заявою про призначення (подовження) виплати їй щомісячної адресної допомоги як особі, яка переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції (а.с. 12).

Листом № 260-260/С-236-284 від 19.07.2017 відповідач повідомив про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки позивач з 06.07.2015 не працевлаштувалась на протязі шести місяців (а.с. 13-14).

Колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач протягом листопада 2015 року звертався до управління соціального захисту населення із заявою про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, як того вимагають положення п. 12 Порядку № 505.

Відтак, оскільки позивач не був працевлаштований протягом шестимісячного строку після звільнення, тому станом на 15.12.2015 втратив право на призначення такої допомоги.

При цьому, у відповідності до матеріалів особової справи Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області, після втрати права на призначення допомоги з 15.12.2016 ОСОБА_3 з заявою про призначення їй допомоги не зверталась.

Частиною третьою статті 2 КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач приймаючи рішення про відмову у призначенні, нарахуванні та виплаті, адресної допомоги позивачу з 28 лютого 2017 року діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня складення повного тексту судового рішення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М.Троян

Судді: Н.П. Бужак,

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 18 січня 2018 року.