Справа № 219/11527/17
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року справа №219/11527/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року у справі № 219/11527/17 (головуючий І інстанції Радченко Л.А., м.Бахмут Донецька область) за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Бахмутське ОУПФУ), в якому з урахуванням уточненого позову просив: визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати пенсії з 01.03.2016; зобовязати поновити нарахування та виплату пенсії з 01.03.2016 (а. с. 20-24).

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року зазначений позов ОСОБА_1 задоволений частково: визнано неправомірною бездіяльність Бахмутського ОУПФУ щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 1 квітня 2016 року; зобовязано Бахмутське ОУПФУ поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2016; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.31-36).

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є порушенням обовязкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (а.с. 39-42).

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до довідки від 07.05.2015 № ОСОБА_1 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м.Бахмут (а. с. 11).

Позивач перебуває на обліку в Бахмутському ОУПФУ на підставі електронної пенсійної справи.

Виплата пенсії позивачеві була припинена з 01.03.2016 у звязку з проведенням верифікації за спискам СБУ до перевірки місця фактичного проживання (а.с. 12).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з березня 2016 року на підставі списків СБУ до перевірки місця фактичного проживання.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01.03.2016 року.

Пенсійний орган посилається на списки СБУ та необхідність перевірки місця фактичного проживання позивача.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з березня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а списки СБУ не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058.

Суд апеляційної інстанції враховує положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Суд першої інстанції допустив помилку вирішивши, що відповідач допустив неправомірну бездіяльність щодо припинення виплати пенсії, оскільки відповідач допустив не бездіяльність, а навпаки вчинив дії, якими припинив виплату пенсії, в звязку з чим суд апеляційної інстанції з застосуванням положень ч.2 статті 9 КАС України вийшов за межі позовних вимог і обрав інший спосіб захисту, який є необхідним для відновлення порушеного права позивача на щомісячне отримання пенсії, а саме, визнав протиправними дії відповідача щодо припинення пенсії, а не бездіяльність.

Крім того, суд першої інстанції невірно визначив дату припинення виплати пенсії з 1 квітня 2016 року, оскільки матеріалами справи встановлено припинення виплати пенсії позивачеві з 1 березня 2016 року (а.с. 12, 27).

Також, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо зобовязання Бахмутське ОУПФУ поновити нарахування та виплату пенсії позивачеві з 1 квітня 2016 року без виконання позивачем певних обовязків, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивачем відкритий банківський рахунок в ПАТ «Укрсоцбанк», на який відбувалося нарахування та виплата пенсії позивачеві до березня 2016 року (а.с. 30), а відповідно до абз.4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі Постанова №637), починаючи з 1 липня 2016 р. виплата соціальних виплат, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду України, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Таким чином, постановою №637 передбачено виплату соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виключно через установи публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», починаючи з 01.07.2016, тобто до липня 2016 року позивач мав право на отримання пенсії в будь-якій банківській установі.

Тобто, без відкриття позивачем рахунку в установі - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», у відповідача відсутні правові підстави для виплати пенсії з 01.07.2016 року.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вирішила визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії позивачеві з першого березня 2016 року та зобовязати пенсійний орган поновити нарахування та виплату пенсії позивачеві з 01.03.2016 до 30.06.2016 включно на рахунок в уповноваженому банку Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», оскільки саме такий спосіб захисту сприяє відновленню порушеного права позивача на отримання сум призначеної пенсії, яка є власністю позивача.

В задоволенні позову щодо поновлення виплати пенсії з 01.07.2016 року відмовити, оскільки, як зазначено вище, без відкриття позивачем рахунку в установі - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», у відповідача відсутні правові підстави для виплати пенсії з 01.07.2016 року і заборгованість з виплати пенсії, яка повинна нараховуватися відповідачем щомісячно з 01.07.2016 року може бути виплаченою за умови відкриття позивачем рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України». Також не підлягають задоволенню, з наведених вище підстав, позовні вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права суд першої інстанції частково невірно вирішив справу за суттю вимог, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення позовних вимог.

Постанова складена в повному обсязі 16 січня 2018 року.

Керуючись ч.2 ст.9, ч.5 ст.250, п.3 ч.1 ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.1, п.3, п.4 ч.1, ч.2 ст.317, ст.321, ст.322, ч.1 ст.325, ч.1, п.2 ч.5 ст.328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області задовольнити частково.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року у справі № 219/11527/17 за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення нарахування пенсії ОСОБА_1 з першого березня 2016 року та щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з першого березня 2016 року до 30 червня 2016 року.

Зобовязати Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької поновити нарахування пенсії ОСОБА_1 з першого березня 2016 року.

Зобовязати Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької виплатити пенсію ОСОБА_1 за період за період з першого березня 2016 року до 30 червня 2016 року включно на рахунок в уповноваженому банку Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати складення повного судового рішення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Л.А.Василенко

Судді А.В.Гайдар

ОСОБА_2