Справа № 592/7118/16-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Чернобай О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 592/7118/16-а
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 листопада 2017 року по справі № 592/7118/16-а за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Сумської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Сіленка Валерія Васильовича про визнання постанови протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправною та скасувати № 0324/80502/16 від 20.07.2016 року начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Сумської митниці ДФС Сіленка В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивач - ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. ч. 4 ст.3 МК України Особливості застосування законів України та інших нормативно правових актів з питань митної справи у разі якщо норми законів України чи інших нормативно правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматись на користь зазначених підприємств і громадян.

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, які були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в зв'язку з чим, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Від сторони відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просить у задоволенні скарги відмовити, а постанову залишити без змін, як законну та обґрунтовану. Наполягає на законності прийнятого відповідачем рішення та безпідставності доводів апелянта. Сторона позивача вдруге, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Неявка сторони позивача в судове засідання, явка якого обов'язковою не визнавалась, не є перешкодою для розгляду та вирішення справи за наявними матеріалами.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що постановою № 0324/80502/16 від 20.07.2016 року начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Сумської митниці ДФС Сіленка В.В., позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500грн. (а.с.5-11).

Як вбачається з вказаної вище постанови, що 24.06.2015 року о 12 год. 30 хв. в зону митного контролю «Юнаківка» Сумської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль «BMW525», р.н.НОМЕР_1,» під керуванням громадянина України ОСОБА_1, який слідував з України в Росію. З метою митного оформлення транспортного засобу «BMW525», р.н.НОМЕР_1, гр.ОСОБА_1 були надані наступні документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в Республіці Польща №3345165, договір доручення на комерційне використання транспортного засобу №07/10/2014, шляховий лист 24/06/2016. Під час проведення митного контролю було встановлено, що згідно наявної інформації а ЄАІС ДФС транспортний засіб ввезений громадянином України ОСОБА_1 через Сумську митницю ДФС, пункт пропуску «Суджа-Юнаківка» 24.06.2015 року о 17 год. 54 хв. з метою транзиту на строк встановлений ст.95 МК України. Враховуючи час ввезення 24.06.2015 року та час вивезення 25.06.2016 року транспортного засобу марки «BMW525», р.н.НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 відповідно до ст.95 МК України порушено строки транзитного перевезення більше ніж на 10 діб.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500грн..

При відмові у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з ст.193 МК України, за порушення встановленого порядку переміщення товарів транзитом перевізник притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Позивач в позові стверджує, що переміщення транспортного засобу на митну територію України було здійснено за спрощеною процедурою на підставі Стамбульської Конвенції «Про тимчасове ввезення» у митному режимі «тимчасового ввезення до 1 року», дій, які б підтверджували перебування автомобіля позивача на території України у режимі «транзит» ним не вчинялися.

Питання тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного призначення врегульовано положеннями МК України та Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 року).

Відповідно до положень п.59 ст.4 МК України, транспортні засоби комерційного призначення - це, зокрема, автотранспортні засоби (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи), що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів.

Частиною 1 ст.103 МК України визначено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

За положеннями ст.105 МК України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються, зокрема, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у ст.189 цього Кодексу та в додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення, на умовах, визначених цим додатком.

Відповідно до п.«b» ст.1 цього додатка (додаток С) комерційне використання означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Транспортні засоби комерційного призначення за визначенням, наведеним у п. 59 ст. 4 МК України, це автотранспортні засоби, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного промислового чи комерційного транспортування товарів.

Згідно з п.«а» ст.5 додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення для того, щоб можна було скористатися правом на пільги, що надаються цим додатком, транспортні засоби комерційного використання слід: зареєструвати на території, яка не є територією тимчасового ввезення; зареєструвати на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення; ввозити та використовувати особам, які здійснюють діяльність з території, яка не є територією тимчасового ввезення.

При цьому п.«а» ст.8 цього додатка (додаток С) та ч.3 ст.189 МК України визначено, що тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень. Статтею 9 цього додатка встановлено, що подальше вивезення транспортних засобів комерційного використання відбувається одразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких їх було ввезено.

Відповідно до ч.2 ст.108 МК України, строк тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного призначення встановлюється органом доходів і зборів з урахуванням того, що ці транспортні засоби має бути реекспортовано відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких їх було ввезено.

Статтею 366 МК України установлено, що транспортні засоби комерційного призначення повинні переміщуватися по каналу, позначеному символами червоного кольору («червоний коридор»). Позивач переміщував транспортний засіб по «зеленому коридору».

Строки транзитних перевезень визначено ст. 95 МК України. Згідно з ч. 1 цієї статті залежно від виду транспорту строки транзитних перевезень становлять, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Статтею 470 МК України встановлено адміністративну відповідальність за недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видачу їх без дозволу органу доходів і зборів або втрату, а саме: перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на 10 діб, а також втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, судом встановлено, що 07.10.2014 року між фірмою «Генесія Груп» та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір доручення на комерційне використання транспортного засобу №07/10/2014 (а.с.13-16).

Відповідно до п.1.1 вищевказаного договору, фірма «Генесія Груп» доручає, а ОСОБА_1 приймає на себе зобов'язання на регулярній основі виконувати за вказівками замовника та/або представництва завдання, з використанням транспортного засобу замовника для здійснення, в рамках Конвенції про тимчасове ввезення комерційного безоплатного перевезення вантажів, належних замовнику та/або представництву, а також комерційного безоплатного перевезення вантажів, які призначаються для замовника та/або представництва, на території України, через територію України, з території України.

Статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено документи, які перевізник повинен мати при здійсненні міжнародних перевезень, зокрема, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та документи на вантаж; при виконанні міжнародних перевезень пасажирів перевізник повинен мати дозвіл країни, територією якої буде здійснюватися перевезення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, білетно-облікову документацію.

Тобто, визнання автотранспортного засобу (у тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись: при платному перевезенні осіб - білетно-обліковою документацію; при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів: товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною (СМR).

Враховуючи вищевикладене, громадянин (як резидент так і нерезидент) може тимчасово в'їжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, що вказаний транспортний засіб знаходиться у власності (користуванні) юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який ввозить транспортний засіб комерційного призначення на митну територію України, повинен мати: документи, що підтверджують здійснення цим громадянином діяльності на користь юридичної особи - власника (користувача) транспортного засобу; належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення транспортного засобу; документи на транспортний засіб, що підтверджують його реєстрацію в іншій державі на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами України; документи на транспортний засіб, що підтверджують мету його тимчасового ввезення; документи, що підтверджують комерційне використання транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав митному органу належних документів, які б вказували на міжнародне платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів за допомогою легкового транспортного засобу при в'їзді на територію України на автомобілі «BMW525», р.н.НОМЕР_1, кузов (VIN) НОМЕР_2, що належить на праві власності підприємству - фірма «Генесія Груп» Республіка Польща.

Крім того, колегія суддів зазначає також наступне.

Судами безперечно встановлено, що транспортний засіб «ВМВ525», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням громадянина України ОСОБА_1 був ввезений на митну територію України 24.06.2015 року о 17 год.54 хв. через пункт пропуску «Суджа- Юнаківка» Сумської митниці ДФС в режимі «транзит» для особистого використання. Кінцевий строк транзитного переміщення 04.06.2015 року.

Зазначені обставини підтверджуються відомостями митних органів Державної фіскальної служби України, а саме даними внесеними до журналу пункту пропуску «Суджа- Юнаківка» Автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» (далі - АСМО «Інспектор») та Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної фіскальної служби (надалі - ЄАІС ДФС). Копії витягів з вказаних інформаційних систем наявні в матеріалах справи.

Надання дозволу громадянину ОСОБА_1. на ввезення 24.06.2015 року вищезазначеного транспортного засобу на митну територію України в режимі транзит здійснено у відповідності до ч. 1 ст. 481 МК України без оформлення митної декларації.

Згідно положень ч. 1 ст. 481 МК України при переміщення громадянами транспортних засобів в режимі транзит, які постійно зареєстровані у реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом, здійснюється без письмового декларування та без внесення грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

В той же час, у апеляційній скарзі та поданому позові Позивач- апелянт безпідставно стверджує, що «транспортний засіб «ВМВ525», належить на праві власності ТОВ «Генезія Груп» (Польща). 24.06.2015 р. вказаний транспортній засіб, було ввезено ним через пункт пропуску «Суджа-Юнаківка» в рамках укладеного договору про комерційне використання транспортного засобу, укладеного з ТОВ «Генезія Груп», для дослідження кон'юнктури ринку та дослідження громадської думки.

Під час проходження митного контролю ним було заявлено режим «тимчасове ввезення ТЗ» на підставі міжнародної Конвенції «Про тимчасове ввезення» від 26.06.1990 р. терміном 1 рік», а тому, на думку Апелянта, притягнення його до відповідальності являлося незаконним.

На підтвердження наведеного, Апелянтом наголошується, що Сумська митниця ДФС не надала суду жодного доказу щодо декларування 24.06.2015 року ним транспортного засобу в режимі транзит.

Наведені доводи не відповідає фактичним обставинам справи та є безпідставними.

В даному випадку, Сумською митницею ДФС було надано докази на підтвердження факту ввезення 24.06.2015 року гр. ОСОБА_1 транспортного засобу «БМВ 525», в режимі транзит.

Зокрема, дана інформація підтверджується витягами з журналу пункту пропуску «Суджа-Юнаківка» АСМО «Інспектор», а також витягом з ЄАІС ДФС, які наявні в матеріалах справи.

Згідно інформації наявної в ЄАІС ДФС та АСМО «Інспектор» транспортний засібу«ВМВ525» як вже було встановлено був переміщений гр. ОСОБА_1 на митну територію України в режимі «транзит»

Твердження Позивача про необхідність надання транзитної декларації на підтвердження факту митного оформлення вищевказаного транспортного засобу в режимі транзит в даному випадку є безпідставним. Згідно ч. 1 ст. 481 МК України переміщення громадянами транспортних засобів в режимі транзит, що постійно зареєстровані у реєстраційних органах іноземної держави, здійснюється без письмового декларування, тобто без подання митної декларації.

Оскільки транспортний засіб транспортного засобу «БМВ525», був зареєстрований у реєстраційних органах республіки Польща, то переміщення вказаного транспортного засобу в режимі транзит здійснювалося без подання митної декларації згідно положень ч. 1 ст. 481 МК України.

Також, згідно наявних відомостей в журналі пункту пропуску «Суджа-Юнаківка» АСМО «Інспектор», а також відомостей наявних в ЄАІС ДФС транспортний засіб «БМВ525» був ввезений громадянином ОСОБА_1 через Сумську митницю ДФС, пункт пропуску «Суджа - Юнаківка» 24.06.2015 року, з метою транзиту для особистого використання.

Положеннями ст. 71 Митного кодексу України (далі - МК України) безпосередньо передбачено, що декларант має право обирати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначений цим Кодексом.

Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

З викладених норм, очевидно, що заявлення (декларування) митного режиму під час переміщення товарів та транспортних засобів комерційного призначення здійснюється декларантом, а не посадовою особою митного органу.

Відтак, виконання посадовими особами органів ДФС митних формальностей щодо митного оформлення вищевказаного транспортного засобу у режимі транзит можливо виключно на підставі заяви декларанта.

Наявність в ЄАІС ДФС відомостей про здійснення декларування 24.06.2015 гр. ОСОБА_1 вищевказаного транспортного засобу та його митного оформлення в пункті пропуску «Суджа - Юнаківка» Сумської митниці ДФС в режимі «транзит» для особистого використання, однозначно вказує на заявлення вказаним громадянином при ввезені даного транспортного засобу режиму транзит, а не режиму тимчасове ввезення.

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ввезення 24.06.2015 року громадянином ОСОБА_1 транспортного засобу «БМВ525» на митну територію України на умовах Конвенції про тимчасове ввезення, до якої Україна приєдналася згідно Закону України від 24.03.2004 року № 1661-IV (далі - Конвенція про тимчасове ввезення), як транспортного засобу комерційного використання із повним умовним звільненням від сплати митних платежів в даному випадку було б неможливим.

Так, апелянт наголошує, що буцімто 24.06.2015 року він переміщував транспортний засіб «ВМ^525», зареєстрований в Республіки Польща, здійснюючи його декларування як транспортний засіб комерційного використання в режимі тимчасового ввезення без письмового декларування та без сплати митних платежів. Жодних зауважень від митних органів не надходило.

В той же час, такі доводи також спростовуються.

Відповідно до п. а) ст. 1 Конвенції про тимчасове ввезення, «тимчасове ввезення» означає митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари, у тому числі транспортні засоби, умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари, у тому числі транспортні засоби, мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання».

Згідно змісту положень ст. 2 Конвенції про тимчасове ввезення кожна із Договірних Сторін зобов'язується надавати згоду на тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї Конвенції з загальним умовним звільненням від сплати мита та податків.

Статтею 2 додатка С Конвенції про тимчасове ввезення встановлено правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції користуються транспортні засоби комерційного використання.

Згідно змісту підпункту п. Ь ст. 1 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення під «транспортним засобом комерційного використання» розуміють виключно транспортний засіб, який використовується «для платного перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів».

Умови здійснення міжнародних перевезень вантажів та пасажирів (багажу) регламентовані Конвенцію про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 року) та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева, 1973 року).

Конвенція про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 року) застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції. Ст. ст. 4, 5 цієї Конвенції передбачено, що договір перевезення встановлюється накладною, другий примірник якої супроводжує вантаж.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 року) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів (та у відповідних випадках їх багажу) транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються.

Ст. 5 Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника.

Отже, визнання автотранспортного засобу, у тому числі легкового, як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись: при платному перевезенні осіб: білетно-обліковою документацію; при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів: товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною (СМК).

При цьому, частиною 1 ст. 9 Додатка С Конвенції про тимчасове ввезення встановлено, що подальше вивезення транспортних засобів комерційного використання відбувається відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких вони були ввезенні. Аналогічні положення містяться в ч.2.ст.108 МК України

Відповідно до ч. 6 ст. 104 МК України поміщення товарів та транспортних засобів комерційного використання в режим «тимчасового ввезення» особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна подати органу доходів і зборів, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення

З огляду на викладене, очевидно, що для поміщення транспортного засобу «БМВ525» в режим тимчасового ввезення, громадянин ОСОБА_1 повинен був заявити вказаний режим (чого ним зроблено не було), а також надати посадовим особам митного органу документи підтверджуючі використання відповідним транспортним засобом конкретних транспортних операцій та часу їх виконання на митній території України.

Однак жодних вказаних документів митному органу при ввезені 24.06.2015 року гр. ОСОБА_1 транспортного засобу«БМВ525» взагалі не надавалося.

Інформацією наявною в журналі пункту пропуску «Суджа-Юнаківка» АСМО «Інспектор», а також відомостями наявними в ЄАІС ДФС також підтверджується, що при ввезенні 24.06.2015 року через пункт пропуску «Суджа - Юнаківка» гр. ОСОБА_1 транспортного засобу «БМВ525», жодних вантажів (товарів) вказаним транспортним засобом не перевозилося. (Дані обставини також підтверджуються поясненнями Позивача у позовній заяві та не заперечуються ним).

Факт відсутності платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів на транспортному засобі «БМВ525» при його ввезенні на митну територію України 02.12.2015 року Позивачем також не заперечується та більш того фактично підтверджується відомостями зазначеними у поданій позовній заяві та апеляційній скарзі.

Отже, навіть за повідомлених Позивачем обставин, які дійсності не відповідають, щодо буцімто декларування ним 26.04.2015 року транспортного засобу в режимі тимчасового ввезення, у посадових осіб Сумської митниці ДФС не було можливості здійснити пропуск транспортного засобу «БМВ525» в режимі тимчасового ввезення як транспортного засобу комерційного використання на умовах Конвенції про тимчасове ввезення з умовним повним звільнення від сплати мита та податків через відсутність факту перевезення даним транспортним засобом вантажів (товарів) та/або платного перевезення пасажирів під час такого переміщення.

При цьому судом першої інстанції в рішенні правильно наголошено, що твердження Позивача про декларування ним транспортного засобу «БМВУ525» в режимі тимчасове ввезення як транспортного засобу комерційного використання не може відповідати дійсності, так як даний транспортний засіб 26.04.2015 року був ввезений ним без подання ї письмової декларації із використанням смуги «зелений коридор».

Однак декларування та переміщення транспортних засобів комерційного використання здійснюються виключно з використанням смуги «червоного коридору», так як передбачає обов'язкове подання митним органам документів на вантаж (товар) та/або документів на перевезення пасажирів (ст. 366 МК України).

Зазначене однозначно вказує на явну недостовірність всіх заяв Позивача про нібито здійснення декларування ним 26.04.2015 у пункті пропуску «Суджа-Юнаківка» транспортного засобу «БМВ525», в режимі тимчасового ввезення.

Крім того, позивачем жодних дій спрямованих на скасування рішення посадових осіб Сумської митниці ДФС щодо митного оформлення транспортного засобу в режимі «транзит» вчинено не було.

ОСОБА_1, повідомляючи про безпідставне вчинення 26.04.2015 року посадовими особами Сумської митниці ДФС всупереч його волі та волевиявлення митного оформлення транспортного засобу «БМВ525» в режимі транзит, який ним нібито не заявлявся, навіть не оскаржував вказане рішення посадових осіб Сумської митниці ДФС в адміністративному, чи то в судовому порядку.

Положеннями глави 4 МК України визначено, що кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси до органів вищого рівня або до суду.

Наразі рішення посадових осіб Сумської митниці ДФС про здійснення митного оформлення та пропуску на митну територію України 26.04.2015 року посадовими особами Сумської митниці ДФС транспортного засобу «БМВ 525», в режимі транзит є чинним та компетентними органами не скасованими.

Наведені обставини вказують на те, що Позивач наводить свою незгоду із рішенням органу доходів і зборів щодо митного оформлення відповідного транспортного засобу в режимі транзит з метою безпідставного уникнення від адміністративної відповідальності, адже жодних юридично значимих дій для оскарження такого рішення він не вчиняв.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Оскільки рішення посадової особи Сумської митниці ДФС про оформлення транспортного засобу «БМВ 525», що переміщувався на митну територію України гр. ОСОБА_1 в режимі транзит є чинним та ніким не оспорено, то всі твердження Позивача про переміщення ним 26.04.2015 року на митну територію України даного транспортного засобу, в режимі тимчасове ввезення наразі є звичайними припущеннями, що не мають під собою жодного правового обґрунтування.

Твердження Позивача щодо існування преюдиційного рішення, підтверджуючого протиправність дій ДФС дійсності не відповідає.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016 року по справі № 592/7242/15-а, суд визнав протиправними дії ДФС стосовно притягнення його до адміністративної відповідальності при аналогічних обставинах. Тому, він стверджує, що згідно ч. 1 ст. 72 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) він звільнений від доказування по вказаній справі.

З такими доводами не можна погодитися, вони є безпідставними та суперечать чинним положенням процесуального законодавства.

Так, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016 року по справі № 592/7242/15-а була винесена за іншими фактичними обставинами та іншим випадком порушення Позивачем встановлених митних правил. У вказаному рішенні надавалася правова оцінка відміним від даної справи фактичним обставинам та подіям.

Так, у ч.1 ст. 72 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) та ч. 4 ст. 78 КАС України (в редакції з 15.12.2017 року) мова йдеться про можливість звільнення особи від доведення певних фактичних обставин справи, якщо такі обставини вже встановлені в іншій цивільній, господарській чи адміністративній справі.

Однак у справах № 592/7242/15-а (справа, яка розглянута) та № 592/7118/16-а (справа яка розглядається) мова йде про різні фактичні обставини (різні події вчинення правопорушень, час їх вчинення, протоколи, постанови, тощо). Відтак, посилання Позивача на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016 року по справі № 592/7242/15-а як на обставину звільняючу його від доказування у даній справі є безпідставними.

Також колегія суддів не погоджується з доводами Позивача стосовно порушення судом та Сумською митницею ДФС строків притягнення до відповідальності.

Позивач у апеляційній скарзі стверджує, що склад правопорушення, встановлений ст. 470 МК України, не визначено законодавством, а саме ст. 467 МК України як триваюче правопорушення. Однак вказані твердження Позивача є безпідставними.

Зокрема, в ч. 1 ст. 467 Митного кодексу України вказано, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі (але не виключно) передбачені статтями 469,477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Наведена норма означає, що вичерпного переліку триваючих порушень митних правил в ч. 1 ст. 467 МК України не наведено. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні протиправні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження таких дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

У даному випадку громадянин України ОСОБА_1 притягується до відповідальності за порушення митних правил, яке було виявлено 26.06.2016, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена 20.07.2016, тобто шести місячний строку притягнення до адміністративної відповідальності не минув.

В період з 04.06.2015 року (момент закінчення строку транзитного переміщення) по 26.06.2016 року даний громадянин продовжував безпідставне невиконання власних митних зобов'язань та продовжував здійснювати незаконне використання транспортного засобу на митній території України з порушенням умов транзиту, за що був обґрунтовано притягнутий до відповідальності згідно ч.3 ст. 470 МК України.

Частина 3 ст. 470 МК України містить склад триваючого адміністративного правопорушення, адже встановлює адміністративну відповідальність за: перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товарі більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документи чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів».

Тобто об'єктивна сторона вказаного складу правопорушення охоплює увесь період часу з моменту вчинення порушення строків доставки від 10 десяти діб та до моменту його припинення або притягнення особи до відповідальності, що прямо вказує на тривалість означеного правопорушення.

З огляду на вище встановленні обставини, колегія суддів приходить до висновку, про те, що суд першої інстанції достовірно встановлено, що в діях Позивача наявні ознаки порушення митних правил, передбачені ч. 3 ст. 470 МІ України, оскільки він перевищив встановлений ст. 95 МК України строк доставки до митниці транспортного засобу більше ніж на десять діб.

Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 309, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 листопада 2017 року по справі № 592/7118/16-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції в адміністративних справах Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів - з дня складення повного судового рішення.

У повному обсязі складена 19 січня 2018 року.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях М.І. Старосуд