Справа № 826/7174/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 грудня 2017 року № 826/7174/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» про визнання протиправним та скасування наказу в частині,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2 з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича (далі - Уповноважена особа Фонду), в якому просять визнати протиправним та скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» від 12.12.2016 № 237-ОД «Щодо заходів, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями» в частині визнання нікчемними правочинів за операціями з розміщення 15.06.2016 кожним з позивачів коштів у сумі 200 000,00 грн. за договорами банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ» № ДВ-28562-UAН та № ДВ-28568- UAН відповідно.

В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Комерційний банк «Євробанк» безпідставно не включено їх до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв'язку з визнанням згідно з оскаржуваним наказом нікчемними правочинів з розміщення коштів на депозитних рахунках з огляду на відсутність надання при цьому позивачам будь-яких переваг, а також здійснення операцій щодо внесення коштів на власний рахунок з дотриманням законодавства.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» Кононець Вадим Валерійович проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Вказав, що станом на час звернення позивача з даним позовом до суду проводиться перевірка правочинів згідно з Порядком виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.05.2016 № 826. При цьому, вказує, що правочини щодо внесення коштів на депозитні рахунки позивачів по справі надає їм переваги перед іншими кредиторами, а отже, такі операції (транзакції) по перерахуванню коштів є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Такі переваги, виходячи з позиції відповідача, полягають в тому, що у разі не вчинення правочину з перерахування коштів, такі кошти могли бути отримані лише в четверту чергу.

Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича замінено в порядку ст. 55 КАС України на правонаступника - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Ларченко Ірину Миколаївну.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився. Представник позивачів проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував, з огляду на що судом ухвалено про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 (далі - вкладник) та публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Євробанк» (далі - банк) було укладено договір банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ» від 15.06.2016 № ДВ-28562/UAH (далі - договір).

За умовами вказаного договору банк приймає на зберігання від вкладника грошові кошти та зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених договором. Початкова сума вкладу - 10,00 грн. (п. 3.1 договору) Номер вкладного рахунка - НОМЕР_3 (п. 3.4 договору). Процентна ставка на вклад - 9% річних (п. 3.2 договору). Початок розміщення вкладу - 15.06.2016 (п. 3.3 договору). Сума незнижуваного (мінімального) залишку - 10,00 грн. (п. п. 3.6 договору).

Відповідно до п. 4 договору вкладник вносить (розміщує на рахунку) суму не меншу, ніж сума, визначена п. 3.1 договору на строк зберігання з дати внесення (п. 3.3. договору) до фактичної дати отримання вкладником коштів в банку. Протягом строку дії договору вкладник або інша особа має право поповнювати рахунок, при цьому сума кожного поповнення повинна бути не менше ніж та, що зазначена в п. 3.5 договору. Протягом строку дії договору вкладник має право знімати з рахунку грошові кошти, але при цьому вкладник зобов'язаний залишати на рахунку незмиваний (мінімальний) залишок у розмірі, визначеному п. 3.6 договору.

15.06.2016 ОСОБА_1 вніс через касу на свій рахунок НОМЕР_3 кошти у розмірі 200 000,00 грн. з призначенням платежу «Надходження коштів на депозит № ДВ-28562/UAН від 15.06.2016», що підтверджується квитанцією від 15.06.2016 № 240029.

Між ОСОБА_2 (далі - вкладник) та публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Євробанк» (далі - банк) було укладено договір банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ» від 15.06.2016 № ДВ-28568/UAH (далі - договір).

За умовами вказаного договору банк приймає на зберігання від вкладника грошові кошти та зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених договором. Початкова сума вкладу - 10,00 грн. (п. 3.1 договору) Номер вкладного рахунка - НОМЕР_3 (п. 3.4 договору). Процентна ставка на вклад - 9% річних (п. 3.2 договору). Початок розміщення вкладу - 15.06.2016 (п. 3.3 договору). Сума незнижуваного (мінімального) залишку - 10,00 грн. (п. п. 3.6 договору).

Відповідно до п. 4 договору вкладник вносить (розміщує на рахунку) суму не меншу, ніж сума, визначена п. 3.1 договору на строк зберігання з дати внесення (п. 3.3. договору) до фактичної дати отримання вкладником коштів в банку. Протягом строку дії договору вкладник або інша особа має право поповнювати рахунок, при цьому сума кожного поповнення повинна бути не менше ніж та, що зазначена в п. 3.5 договору. Протягом строку дії договору вкладник має право знімати з рахунку грошові кошти, але при цьому вкладник зобов'язаний залишати на рахунку незмиваний (мінімальний) залишок у розмірі, визначеному п. 3.6 договору.

15.06.2016 ОСОБА_2 внесла через касу на свій рахунок № НОМЕР_3 кошти у розмірі 200 000,00 грн. з призначенням платежу «Надходження коштів на депозит № ДВ-28568/UAН від 15.06.2016», що підтверджується квитанцією від 15.06.2016 № 240031.

15.06.2016 рішенням Правління НБУ № 70-рш/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства комерційний банк «Євробанк» до категорії проблемних» ПАТ КБ «Євробанк» був віднесений до категорії проблемних.

17.06.2016 Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО № 1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» було розпочато процедуру виведення ПАТ КБ «Євробанк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17.06.2016 по 16.07.2016, та призначено уповноваженою особою Фонду з делегуванням усіх повноважень тимчасового адміністратора, які визначені ст.ст. 37-39 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків Відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Кононцю Вадиму Валерійовичу.

21.06.2016 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» було видано наказ № 26 «Про організаційні заходи щодо перевірки договорів», на виконання частини 2 статті 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

07.07.2016 рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 1183 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» продовжено строк тимчасової адміністрації та повноваження Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації до 16.08.2016 включно.

16.08.2016 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 1523 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» та призначено Уповноваженою особою Фонду з делегованими усіма повноваженнями ліквідатора, які визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - Кононця Вадима Валерійовича.

16.08.2016 було винесено рішення Правління НБУ № 215 - рш «Про відкликання банківської ліцензії ПАТ КБ «Євробанк».

Починаючи з 19.08.2016 розпочалися виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам ПАТ КБ «Євробанк» за рахунок Фонду через банк-агент АТ «Таскомбанк».

Згідно з оскаржуваним наказом відповідача від 12.12.2016 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями» визнано нікчемними, зокрема, операції з розміщення коштів на карткових/поточних рахунків фізичними особами, перелік яких наведено у додатку 1, до яких віднесено операції по внесенню коштів на депозитні рахунки позивачами.

Про винесення оскаржуваного наказу позивачі дізналися в ході розгляду справи за їх позовами до Уповноваженої особи Фонду про визнання протиправними дій щодо невключення до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами та зобов'язання включити до вказаного Переліку.

Вважаючи спірний наказ таким, що порушує їх права, позивачі звернулися з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

В підпункті 4 частини 1 статті 2 Закону №4452-VI визначено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (підпункт 17 частини 1 статті 2 Закону №4452-VI).

Згідно з частини 1 статті 3 вищевказаного Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону №4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку (частина 2 статті 26 Закону №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; 3) перелік рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Аналогічні норми містяться у Положенні про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (далі - Положення).

Згідно пункту 1 розділу ІІІ Положення, фонд завантажує поданий уповноваженою особою Фонду Перелік до програмно-апаратного комплексу Фонду та здійснює його перевірку в частині: 1) невключення до Переліку інформації про рахунки вкладників, розмір залишку гарантованої суми яких становить менше 10 гривень або більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, незалежно від кількості вкладів в одному банку; 2) невключення до Переліку інформації про рахунки: вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону; за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку; осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане; вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 Закону; 3) наявності необхідних для проведення ідентифікації реквізитів вкладника; 4) коректності реквізитів вкладника та іншої інформації.

Таким чином, як вбачається із змісту вищенаведених приписів чинного законодавства, підставою для затвердження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплат є надання уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для невключення позивачів до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, стало рішення Уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочинів з розміщення коштів на власному поточному/картковому рахунку.

В силу положень частини 2 статті 38 Закону №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з частиною 3 статті 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Згідно пункту 1 частини четвертої статті 38 Закону №4452-VI Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як вбачається із заперечення відповідача, нікчемними правочини визнано на підставі пп. 7 та 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Так, відповідачем не надано жодних доказів того, що поповнення своїх депозитних рахунків позивачами призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, оскільки не існувало ніяких обмежень щодо проведення операцій за рахунками клієнтів банку.

При цьому суд зазначає, що прийняття Правлінням Національного банку України рішення №70-рш/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» до категорії проблемних» стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів.

Стосовно посилання відповідача на те, що у спірних правовідносинах банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, суд зазначає, що договір банківського вкладу з позивачем був укладений 01.10.2014 року. При цьому, відповідачем не надано доказів того, які саме переваги отримав позивач при укладанні та виконанні умов вказаного договору.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

У випадку, якщо правочин порушує публічний порядок, він є нікчемним у відповідності до вимог ст. 228 Цивільного кодексу України.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Для застосування санкцій, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Як зазначено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, відповідачем не наведено та не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що правочини щодо поповнення карткового рахунка позивача № 0003 були спрямовані на завдання шкоди державі.

Беручи до уваги викладене, суд вказує, що наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено правомірності віднесення правочинів за операціями з розміщення 15 червня 2016 року позивачами коштів в сумі 200 000,00 грн. на депозитних рахунках до категорії нікчемних, спірний наказ підлягає скасуванню в оскаржуваній частині.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене, суд вказує про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем у даній справі виступає Уповноважена особа Фонду.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно з п. 6.8 ч. 6 р. V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2, оплата витрат, пов'язаних зі здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду, в тому числі, витрат на сплату судового збору.

З огляду на викладене, у разі задоволення позову до Уповноваженої особи Фонду, судові витрати покладаються на Банк.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у вище вказаних постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 №2343-XII (надалі - Закон №2343-XII), а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Нормами Закону №2343-XII визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2343-XII, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Тобто, нормами Закону №2343-XII регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються у порядку, визначеному нормами ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону №2343-XII, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що у даній справі вирішуються спірні правовідносини у рамках норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Системний аналіз вище викладених норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дає суду підстави дійти до висновку, що, у даному випадку, ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку у силу відмінного правового регулювання, відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, відповідно до ст. 7 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у господарському суді.

У даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України у рамках норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими не передбачено порушення справи про банкрутство у господарському суді, а тому, у даному випадку, норми Закону №2343-XII до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 36, ч. 1 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на банки не поширюється.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 №8.

Таким чином, враховуючи у сукупності вище викладені норми та з'ясовані обставини, а також з метою дотримання вимог ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, та вирішення даної справи саме у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» від 12.12.2016 № 237-ОД «Щодо заходів, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями» в частині визнання нікчемним правочину за операцією з розміщення 15.06.2016 ОСОБА_1 коштів у сумі 200 000,00 грн. за договором банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ» № ДВ-28562-UAН.

Визнати протиправним та скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» від 12.12.2016 № 237-ОД «Щодо заходів, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями» в частині визнання нікчемним правочину за операцією з розміщення 15.06.2016 ОСОБА_2 коштів у сумі 200 000,00 грн. за договором банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ» № ДВ-28568- UAН.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур