Справа № 816/2178/17
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/2178/17
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

05.12.2017 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі - ГУНП в Полтавській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме просить (з урахуванням уточнення (зменшення) позовних вимог від 10.01.2017):

- визнати протиправними та скасувати наказ начальника ГУНП в Полтавській області від 03.11.2017 № 528 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України "Про Національну поліцію" та наказ ГУНП в Полтавській області від 26.10.2017 № 1439 у частині щодо порушення службової дисципліни та звільнення зі служби ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника начальника Лубенського відділу поліції ГУНП в Полтавській області з 04.11.2017;

- стягнути з ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04.11.2017 по час поновлення на службі;

Позивач вважає оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що на час винесення вказаних наказів вина позивача у вчиненні кримінального правопорушення не доведена у законному порядку і не встановлена обвинувальним вироком суду, як це визначено статтею 62 Конституції України.

Ухвалою суду від 08.12.2017 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на підставі статтей 105, 106, 107, 111 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній до 15.12.2017.

Суд зазначає, що 15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 (№2147-VIII), яким затверджені нові редакції процесуальних кодексів, зокрема Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 12 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє з 15.12.2017) передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Так, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.12.2017 суд перейшов до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2018 закрито провадження у справі у частині позовних вимог щодо зобов'язання начальника ГУНП в Полтавській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 19.10.2017 про звільнення зі служби в поліції відповідно до вимог пункту 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

10.01.2018 представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та позивача у порядку, визначеному частиною дев'ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому вказав, що у ході службового розслідування встановлено, що у рамках кримінального провадження № 0000293 позивачеві повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України. За твердженням відповідача, незавершеність кримінального розслідування та відсутність обвинувального акта по кримінальному провадженню стосовно позивача не спростовує факт вчинення ним дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни /а.с. 128-136/.

Відповідно до приписів частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу ГУНП в Полтавській області від 24.03.2017 № 104 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Лубенського відділу поліції ГУНП в Полтавській області з 24.03.2017 /а.с. 11/.

У наказі ГУНП в Полтавській області від 12.10.2017 № 1154 "Про призначення та проведення службового розслідування" зазначено, що 11.10.2017 у рамках кримінального провадження № 0000293, розпочатого 07.09.2017 прокуратурою Полтавської області за фактом вимагання неправомірної вигоди працівниками Лубенського ВП ГУНП від гр. Д., працівниками правоохоронних органів після проведення обшуку Лубенського ВП ГУНП були затримані в порядку статті 208 КПК України начальник зазначеного підрозділу - полковник поліції ОСОБА_2, заступник начальника - підполковник поліції ОСОБА_1 та начальник СРПП №2 відділу поліції майор поліції ОСОБА_3; із метою з'ясування обставин справи, відповідно до вимог пункту 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230, призначено за вказаним фактом службове розслідування /а.с. 53/.

За результатами службового розслідування 26.10.2017 начальником ГУНП в Полтавській області затверджено висновок службового розслідування, у якому зазначено зокрема, що за порушення службової дисципліни, недотримання пункту 1, пункту 2 частини першої та частини другої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статтей 4, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, та Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, заступника начальника Лубенського відділу поліції ГУНП в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції /а.с. 45-52/.

Також наказом ГУНП в Полтавській області від 26.10.2017 № 1439 за порушення службової дисципліни, недотримання пункту 1, пункту 2 частини першої та частини другої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статтей 4, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, та Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, заступника начальника Лубенського відділу поліції ГУНП в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності, а саме: застосовано вид дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції /а.с. 43-44/.

03.11.2017 ГУНП в Полтавській області прийнято наказ № 528 о/с, яким за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) звільнено зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 з 03.11.2017 /а.с. 108/.

Не погоджуючи із наказами ГУНП в Полтавській області від 26.10.2017 № 1439 та від 03.11.2017 № 528 о/с, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, недотримання пункту 1, пункту 2 частини першої та частини другої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статтей 4, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, та Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

Частиною першою статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами першою та другою статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до пункту 4 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд зазначає, що Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-IV затверджено Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (надалі - Дисциплінарний статут).

Згідно з статтею 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника. Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник. Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк. У разі одержання наказу, який суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що повинен негайно поінформувати начальника, який віддав наказ, а в разі підтвердження цього наказу - письмово поінформувати старшого прямого начальника. Віддання і виконання наказу, який суперечить закону, або невиконання правомірного наказу тягне відповідальність, передбачену цим Статутом та іншими законодавчими актами.

Положеннями статті 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Також згідно з статтею 8 Дисциплінарного статуту начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу. Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості. Начальник зобов'язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником. Старші за званням та посадою в усіх випадках зобов'язані вимагати від молодших дотримання службової дисципліни, зокрема, правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Відповідно до пункту 1 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за № 1576/29706, ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Частиною першою статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта статті 14 Дисциплінарного статуту).

Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України затверджена наказом МВС України 12.03.2013 № 230, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073 (надалі - Інструкція).

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підпунктом 2.2.3 пункту 2.2. Інструкції визначено, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Відповідач зазначає, що 11.10.2017 до ГУНП в Полтавській області надійшла інформація про проведення працівниками правоохоронних органів у рамках кримінального провадження № 0000293, розпочатого 07.09.2017 прокуратурою Полтавської області за частиною третьою статті 368 КК України, обшуку приміщень Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, розташованих у м. Лубни по вул. Монастирській 4; з метою з'ясування обставин справи наказом ГУНП від 12.10.2017 № 1154 призначено проведення комісійного службового розслідування.

Пунктом 8.1 Інструкції визначено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Так, у висновку службового розслідування зазначено, що у ході службового розслідування з'ясовано, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 06.10.2017 задоволено клопотання слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Полтавської області про надання дозволу на проведення обшуку на території Лубенського ВП ГУНП (м. Лубни, вул. Монастирська, 4) з метою відшукання і вилучення предмета неправомірної вигоди у вигляді обробленої деревини, що є предметом досудового розслідування кримінального провадження № 0000293; за результатами проведеного обшуку в боксі №1 була виявлена та вилучена деревина у вигляді дошки; 11.10.2017 затримано ОСОБА_1 в порядку статті 208 КПК України та поміщено до ІТТ № 1 ГУНП; 12.10.2017 підполковнику поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України; 13.10.2017 Октябрським районним судом м. Полтава винесена ухвала про застосування стосовно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зі змісту висновку службового розслідування вбачається, що він містить інформацію отриману з пояснень ОСОБА_4, у межах кримінального провадження № 0000293.

Також у висновку службового розслідування вказано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3, використовуючи надані їм повноваження, безпричинно та протизаконно блокували роботу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виконуючи протизаконний наказ ОСОБА_2 та знаючи про його корисну мету у цьому випадку; останні не проінформували керівництво ГУНП з метою припинення порушення з боку керівника відділу поліції, а навпаки стали на шлях співпраці з ОСОБА_2, допомагаючи реалізовувати корисну мету /а.с. 51 зворотній бік/.

Проте зі змісту висновку службового розслідування вбачається, що порушення ОСОБА_1, які стали предметом службового розслідування, є можливими, а ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, лише підозрюється.

Як вищезазначено, відповідно до наказу ГУНП в Полтавській області від 26.10.2017 № 1439 за порушення службової дисципліни, недотримання пункту 1, пункту 2 частини першої та частини другої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статтей 4, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, та Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, заступника начальника Лубенського відділу поліції ГУНП в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності, а саме: застосовано вид дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції /а.с. 43-44/.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що підставою для проведення службового розслідування слугував факт проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню стосовно працівників поліції, зокрема ОСОБА_1

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема звільнення з органів внутрішніх справ.

Також згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Крім того, статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено, що за кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Також положення частини четвертої статті 15 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення за порушення кримінального процесуального законодавства на осіб рядового і начальницького складу можуть накладати лише начальники, яким надано право призначати цих працівників на посаду, їх заступники та керівники органу досудового розслідування в межах наданих їм повноважень.

Аналізуючи вищезазначене, уповноважена особа, приймаючи рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності, повинна враховувати тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяну шкоду, попередню поведінку особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Отже, лише наявність усіх перелічених обставин впливають на визначення ступеню вини правопорушника, а наявність цих обставин у сукупності впливають на визначення виду дисциплінарного стягнення.

Посилання відповідача на те, що порушення кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, стосовно позивача негативно впливає на авторитет органів Національної поліції суд не бере до уваги, оскільки доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення є обвинувальний вирок суду.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Натомість, на час застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції вина останнього доведена не була.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тому суд врахував, що Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995 в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

З огляду на з'ясовані обставини справи та викладені норми законодавства, суд дійшов висновку, що наказ ГУНП в Полтавській області від 26.10.2017 № 1439 у частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби ОСОБА_1 прийнятий з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення вини позивача у вчиненні саме дисциплінарного проступку.

Оскільки вказаний наказ реалізовано наказом ГУНП в Полтавській області від 03.11.2017 № 528 о/с, за яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України "Про Національну поліцію", то цей наказ є протиправним, а отже, підлягає скасуванню, оскільки вина позивача у вчиненні кримінального злочину на момент застосування дисциплінарного стягнення не встановлена.

Згідно із частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 у справі № 21-484а14.

З урахуванням викладеного, у зв'язку із незаконним звільненням позивача, позивач підлягає поновленню саме на тій посаді, з якої його звільнено за спірним наказом, а саме: на посаді заступника начальника Лубенського відділу поліції ГУНП в Полтавській області.

У пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Отже, день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.

Таким чином, позивача слід поновити на посаді з наступного дня за днем звільнення, тобто 04.11.2017.

Крім того, відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Для обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок №100).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пунктів 5, 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку №100 передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Указане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23.01.2012 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21355291).

Судом встановлено незаконність спірних наказів про звільнення позивача, отже, право позивача порушено з 04.11.2017. Таким чином, період вимушеного прогулу позивача обраховується з 04.11.2017 (дня поновлення на посаді) по 17.01.2018 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці", справляння і сплата податку з доходів громадян є обов'язком роботодавця та працівника.

Згідно з довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Полтавській області від 19.12.2017 № 1697/115/29/01/2017 середньоденна заробітна плата позивача станом на 03.11.2017 складає 305,90 грн /а.с. 111/.

З урахуванням викладеного, стягненню з ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 підлягає грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 04.11.2017 по 17.01.2018 у розмірі 15295,00 грн з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не доказав правомірності прийнятих наказів, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (Полтавська область, м. Лубни, вул. П. Калнишевського, 17, 37500, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (м. Полтава, вул. Пушкіна 83, 36014, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 26.10.2017 № 1439 у частині накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1, а саме: звільнення заступника начальника Лубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 03.11.2017 № 528 о/с у частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 03.11.2017.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Лубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 04.11.2017.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 04.11.2017 по 17.01.2018 у розмірі 15295,00 грн (п'ятнадцять тисяч двісті дев'яносто п'ять гривень) з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Лубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області та виплати середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за 1 місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Т.С. Канигіна