Справа № 810/2071/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року № 810/2071/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду О.Є. Брагіна, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації; Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до КОДА, ДСЗН КОДА про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0513855 позивачці з 04.11.2016 р. встановлена третя група інвалідності довічно з причини наявності захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.7). Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 19.10.2016 р. №9371 за результатами розгляду її звернення та зареєстрованої в ЦМЕК 23.09.2016 р. документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС, встановлено основний діагноз: злоякісне новоутворення правої молочної залози, ст.ІІ-А, кл.гр. ІІ, Т2N0М0. Згідно експертного висновку захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.8).

Позивачка зазначила, що звернулася до УСЗН Миронівської РДА із заявою про прийняття документів та оформлення подання до ДСЗН КОДА для видачі їй посвідчення постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії із числа потерпілих 4 категорії, на що отримала відмову, у зв'язку з чим була вимушена звернутися до суду. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 р. адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено у повному обсязі, відмову УСЗН Миронівської РДА Київської області у прийнятті документів, оформленні та направленні подання до ДСЗН КОДА для видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобільської катастрофи 1 категорії з числа постраждалих 4 категорії було визнано протиправною, зобов'язано УСЗН Миронівської РДА Київської області прийняти документи, оформити та направити відповідне подання для розгляду до ДСЗН КОДА.

Проте, ДСЗН КОДА розглянув направлене подання та в листі від 20.04.2017 р. №05-59-878 відмовив у видачі посвідчення, вказавши в обґрунтування свого рішення про те, що на даний час відсутні правові підстави для віднесення позивачки до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення, оскільки на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 р. №76-VIII було виключено абзац п'ятий ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, через що заявниця з 01.01.2015 р. не проживає на території забрудненої зони та не належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відповідач (ДСЗН КОДА) позов не визнав, про що 09.10.2017 р. надав через канцелярію суду заперечення проти адміністративного позову, одночасно з запереченнями було подано прохання про розгляд справи без участі представника ДСЗН КОДА. У поданих суду письмових запереченнях зазначив, що відповідно до ст. 11, 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи четвертої категорії належать особи, які постійно проживають або постійно працюють або постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 01.01.1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. З положень вказаних статей відповідач робить висновок про те, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

В той же час, відповідач зазначає, що у зв'язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VІІІ виключено абзац 5 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідач вказує, що причинний зв'язок захворювання з наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено позивачці як потерпілій від Чорнобильської катастрофи на підставі посвідчення 4 категорії, тобто як особи, яка проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Тому, у зв'язку з набранням чинності з 01.01.2015 р. Законом від 28.12.2014 р. №76-VІІІ, позивачка не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, оскільки такої зони вже немає, та як наслідок не має статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідачі у судове засідання 08.11.2017 р. не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлені своєчасно та належним чином. Разом з цим, у прохальній частині заперечень проти позову відповідач (ДСЗН КОДА) просив суд здійснити розгляд справи без участі його представника.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАСУ, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали адміністративної справи з наданням їм відповідної правової оцінки, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

ОСОБА_1 є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Миронівським РВ ГУ МВС в Київській області 03.07.1996 р.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Миронівської міської ради №02-50/627 від 22.02.2017 р. та копією паспорта громадянина України, позивачка з 01.02.1987 р. по 15.02.1997 р. проживала за адресою: АДРЕСА_2; з 15.02.1997 р. по 05.02.1999 р. - АДРЕСА_3; а з 05.02.1999 р. і по теперішній час позивачка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка зазначає, що з 17.01.1984 р. по 09.02.1987 р. працювала на посаді техніка відділу селекції озимої пшениці Миронівського науково-дослідного інституту пшениці. Крім цього, з 1987 р. по 1993 р. роки позивачка працювала у теплиці та помічником завідувача складом колгоспу імені Бузницького Миронівського району Київської області, що підтверджується даними трудової книжки та трудової книжки колгоспника №314.

20.12.1993 р.,КОДА видала ОСОБА_1 посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорії 4 серії НОМЕР_2. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом УРСР від 28.02.1991 р. № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону №796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Зважаючи на те, що позивачка постійно проживає та працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 01.01.1993 р. прожила та відпрацювала у цій зоні не менше чотирьох років, ОСОБА_1 у розумінні Закону №796-XII безумовно є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

За змістом ст. 14 і 65 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 р. № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок №51).

За визначенням, наведеним у п. 2 Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Ч. 3 ст. 15 Закону №796-XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Отже, особи, які станом на 01.01.1993 р. постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом №796-XII.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 14 Закону №796-XII, до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (ст. 10, 11 і ч. 3 ст. 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Відмовляючи у встановленні позивачці статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 №791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, у тому числі місто Миронівку Київської області, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 р. №791а-XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №791а-XII) територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 р. до зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом 5 ч. 2 ст. 2 Закону № 791а-XII.

Суд зазначає, що згідно із Законом України від 28.12.2014 р. №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" абзац 5 ч. 2 ст. 2 Закону №791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Крім цього, Законом України від 28.12.2014 №76-VIII виключено також ст. 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрали чинності з 01.01.2015 р.

Спираючись саме на вищевикладені зміни у законодавстві, відповідач обґрунтовує свою відмову у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 р. зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015 р.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає, що правова позиція відповідача у даному спорі є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 р. №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", суд прийшов до висновку про те, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015 р.

У той же час висновки, до яких дійшов відповідач, пов'язуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, - є безперечно помилковими, адже жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Крім того, суд вважає, що виключення законодавцем з 01.01.2015 р. з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 р. у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015 р.

Отже, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 р. відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015 р.

При цьому суд зазначає, що отримане 20.12.1993 р. та наявне у позивачки на час розгляду справи посвідчення потерпілого категорії 4 серії НОМЕР_2, є діючим.

Тому на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивачка мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відтак у відповідності до приписів п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону №796-XII та п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 р. № 51, позивачка має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Ст. 12 Закону №796-XII передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Суд зазначає, що матеріали справи свідчать про наявність у позивачки всіх юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії, оскільки ст. 14 Закону №796 визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, який встановлений, зокрема, Обласною Спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією.

Суд відзначає, що позивачка дійсно проходила огляд в МСЕК 04.11.2016 р., тобто після набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 р. № 76-VІІІ, але на думку суду для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого 1 категорії не має правового значення факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015 р., оскільки як вже встановлено судом, на момент проходження огляду МСЕК позивачка мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у неї довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що у відповідача були наявні законні підстави для віднесення ОСОБА_1 до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа постраждалих 4 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Ч.1 ст. 11 КАСУ визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а ч. 1 ст. 71 КАСУ зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність відмови у прийнятті документів, оформленні та направлення подання для видачі позивачеві посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа постраждалих категорії 4, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 р. зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015 р., не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає лише частковому задоволенню.

Так, вимоги щодо зобов'язання відповідача - Київську обласну державну адміністрацію прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення, суд відхиляє, оскільки КОДА в силу наявних у неї повноважень не наділена правом приймати рішення про видачу посвідчень. Так, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" чітко окреслені права та обов'язки обласних рад як органу місцевого самоврядування, згідно з яким обласні ради виконують інші повноваження щодо організації та діяльності в межах визначених законом територій.

Керуючись ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 КАСУ, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа постраждалих 4 категорії.

3. Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повторно розглянути подання відносно ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 320,00 (триста двадцять) грн.00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Є. Брагіна