Справа № 363/2667/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 363/2667/17 Прізвище судді першої інстанції: Баличева М.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, в якому просив: визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни; зобов'язати Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області прийняти рішення та встановити статус інваліда війни, а також видати відповідне посвідчення встановленого зразку.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 01 листопада 2017 року позов задоволено частково. Визнано дії Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни протиправними. Зобов'язано Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1 особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи Серія НОМЕР_2 від 30.11.2014 року (а.с. 5).

Відповідно до копії витягу із Акту огляду у МСЕК до довідки Сер. КИО-I № 172941 позивачу була встановлена довічно ІІ група інвалідності з 01 вересня 2002 року (а.с.14).

30 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив встановити йому статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Проте, Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області листом від 30.06.2017 року №2795, відмовило ОСОБА_2 у задоволенні заяви посилаючись на те, що соціальний захист населення встановлює статус інваліда війни на підставі довідки, яка є витягом з розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області і містить інформацію про залучення особи до формувань Цивільної оборони та документів про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також довідки про встановлення інвалідності захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, що є підставою для отримання статусу інваліда війни та відповідного посвідчення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни Чорнобильської катастрофи, гарантії їх соціального захисту" до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Як вбачається з копії витягу із Акту огляду у МСЕК до довідки Сер. КИО-I № 172941 та витягу із Акту огляду МСЕК, інвалідність позивачем була отримана саме внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Проте, у наданих позивачем документах відсутні відомості про залучення його до складу формувань Цивільної оборони, тобто позивач документально не підтвердив своєї участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, що є однією з обов'язкових умов для отримання статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що посилання суду першої інстанції на довідку №01.1-14/1036-7 від 21.06.2017 року як на доказ виконунання робіт позивачем в рамках забезпечення заходів Цивільної оборони є безпідставними з огляду на наступне.

Довідка №01.1-14/1036-7 від 21.06.2017 року, видана Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської ОДА, носить характер інформаційного роз'яснення Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки з 09.07.2015 року ліквідована постійно діюча комісія з питань розгляду звернень громадян щодо підтвердження їм участі в ліквідації наслідків чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони. В даній довідці відсутнє документальне підтвердження залучення до складу формувань Цивільної оборони саме ОСОБА_2.

Документ, що підтверджує участь особи у складі формувань Цивільної оборони має містити дані про таке залучення з посиланням на наказ чи розпорядження штабу Цивільної оборони та інформацію, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У зв'язку з тим, що План Цивільної оборони в період аварії на ЧАЕС не вводився (не було відповідного доручення уряду СРСР) працівники, які залучалися для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від інших міністерств і відомств і стали інвалідами внаслідок пов'язаних з цим захворювань, не можуть бути віднесені до осіб, що підпадають під дію вимог п.9 ч.2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Таким чином, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що позивачем не було надано відповідачу та до суду усіх необхідних документів, які дають йому право на отримання статусу інваліда війни відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для встановлення ОСОБА_2 статус інваліда війни відповідно до п.9 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Аналогічну позицію було висловлено Вищим адміністративним судом України у судовому рішенні від 23.03.2017 року у справі № 676/4127/16-а (К/800/8542/17).

Довідка від 18.04.1997 року №59 видана Київським державним лісогосподарським об'єднанням «Київліс» Іванківського держлісгоспу не може бути доказом участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, оскільки не підтверджує факт залучення позивача саме до складу формувань Цивільної оборони.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року №90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в т.ч. і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У справі, що розглядається, містяться докази участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Проте, ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-ХІІ, тоді як для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-ХІІ, окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків на ЧАЕС Закон №3551-ХІІ містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі або ж участі як працівника Київського дердавного лісогосподарського об'єднання «Київліс» Іванківського держлісгоспу, де позивач працював у 1986 році, у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

У відповідності до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково (в редакції чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції).

Разом з тим, з резолютивної частини рішення суду першої інстанції вбачається, що судом задоволено частину позовних вимог, проте, не зазначено форму вирішення позовних вимог в іншій частині.

У відповідності до п. 10 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції, а тому повинна містити чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, апеляційної чи касаційної скарги.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було помилково прийнято постанову про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відсутнє документальне підтвердження участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, а тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні позовних ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 17 січня 2018 року.