Справа № 295/11905/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гумен Н.В.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"17" січня 2018 р. Справа № 295/11905/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "07" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити, починаючи з 27.04.2017 року, пенсію за вислугою років та виплатити недоплачену за цей період пенсію.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 07.11.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Житомирського апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить назване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову без змін, виходячи з наступного.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 04.07.2017 №142 о/с звільнений зі служби в Національній поліції України за п. 2. ч. 1. ст. 77 (через хворобу), вислуга років на день звільнення складає 18 років 08 місяців 27 днів, у пільговому обчисленні - 23 роки, 07 місяців, 28 днів.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Житомирській області з 05.07.2016 року та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» .

27.04.2017 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області із заявою про перехід на пенсію за вислугою років.

Згідно відповіді відповідача № 818/Д-11 від 11.05.2017 року позивачу було відмовлено у переході на пенсію за вислугою років у зв'язку із відсутністю у нього необхідного розміру календарної вислуги років для призначення пенсії.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пунктом "б" статті 1-2 цього закону передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту "а" статті 12 пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Частиною другої статті 17 названого Закону передбачено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

З матеріалів справи вбачається, що вислуга років позивача станом на день його звільнення (04.07.2016 року) у календарному обчисленні становить 18 років 08 місяців 27 днів і це не є достатнім для призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років у відповідності до Закону №2262.

Суд першої інстанції правильно вказав на безпідставність покликань позивача на те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. №393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 23 роки 02 місяці 01 день, оскільки згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 суперечать приписам п."а"ст. 12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.4 ст. 9 КАС України має вищу юридичну силу.

Крім того, чинним законодавством України визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є певний стаж роботи за спеціальністю. Однак умови призначення пенсії за вислугу років неоднакові. В одних випадках вони призначаються незалежно від віку, в інших - встановлюється вік і стаж.

Тривалість стажу роботи розраховується з урахуванням загальної тривалості роботи в календарному вирахуванні або загальній тривалості роботи в пільговому вирахуванні.

Для призначення пенсії за віком позивачу Закон №2262 визначає, як обов'язкову вимогу наявність саме календарної вислуги, а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні.

Загалом, аналізуючи тіло Закону № 2262 слід зазначити, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). В той же час для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Календарна вислуга років не залежить від пільгового обчислення стажу і враховується, окрім випадків отримання права на призначення пенсії, для отримання права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні (стаття 9).

Правомірність висновків суду першої інстанції щодо різного підходу законодавця до понять "календарна вислуга років" та "вислуга років" підтверджується і положеннями статті 17 Закону, якою передбачено можливість зарахування певних видів стажу саме до "вислуги років". Так, до такої вислуги зараховуються періоди, визначені ч.1 та ч.3 ст. 17, однак ці ж періоди не зараховуються до календарної вислуги з підстав зазначених судом раніше.

При цьому законодавець у назві статті 17 використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років "для призначення пенсії". Наведене також підтверджує попередні висновки суду, що всі періоди служби враховуються для призначення пенсії. Однак саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач такої вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, а тому права на призначення пенсії за вислугу років не здобув.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за вислугу років діяло в межах повноважень та відповідно законів України а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Богунського районного суду м. Житомира від "07" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "17" січня 2018 р.