Справа № 2а-93/2010
Суддя: Скуляк І. А.
Дата ухвалення: 2010-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Першотравневий районний суд м.Чернівців
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2010 року
Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді: - Скуляка І.А.,
при секретарі: - Рудій А.І.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації взамін продовольчого пайка.

Посилався на те, що його старшого лейтенанта, командира танкового взводу танкової роти танкового батальйону 300 окремого механізованого полку 13 армійського корпусу, було звільнено з військової служби у запас Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №328 від 23.06.2008 року та 28.07.2008 року виключено із списків та всіх видів забезпечення і направлено до Чернівецького міського військового комісаріату для постановки на військовий облік.

Зазначає, що відповідно до ч.2 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він військовослужбовець має право на одержання за рахунок держави грошового забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Вказує, що з початку проходження військової служби на офіцерських посадах він забезпечувався щомісячно продовольчим пайком по нормі №7 до відповідно «Норм забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №316 від 12.03.1996 року.

Однак, з червня 2000 року щомісячна видача продовольчого пайка йому була припинена.

До теперішнього часу Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 , на продовольчому забезпеченні якої він перебував, порушує його соціальні права як військовослужбовця та не видає йому ні продовольчого пайка, ні грошової компенсації замість нього.

Вважає, що на даний час законодавством жодного обмеження щодо видачі продовольчого пайка або грошової компенсації немає.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до відповідача, однак у отриманні належного продовольчого або грошової компенсації взамін нього йому було безпідставно відмовлено.

Вважає, що дії відповідача щодо відмови у забезпеченні продовольством або грошовою компенсацією замість нього суперечать Конституції України і не відповідають чинному законодавству.

Враховуючи те, що грошова компенсація за пайок носить постійний характер, у зв`язку із порушенням строків її виплати, вважає, що йому повинна бути нарахована компенсація втрати частини її доходів.

Згідно розрахунку відповідач заборгував грошові кошти в якості компенсації замість неотриманого продовольчого пайка в сумі 68538 грн. 00 коп.

Просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови йому у виплаті грошової компенсації взамін продовольчого пайка та зобов`язати відповідача сплатити грошову компенсацію за продовольче забезпечення, за період з 25.06.2000 року по 28.07.2008 року в сумі 68538 грн. 00 коп.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений час та місце розгляду справи. Від нього до суду надійшла заява, в якій просить спарву розглядати за його відсутності. Позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (повістки), про причини своєї неявки суд не повідомив, ніяких заперечень щодо позову до суду не надходило від відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб`єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира танкового взводу танкової роти танкового батальйону з 07.08.2000 року по 28.07.2008 року, з якої був звільнений в запас за наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України №328 від 23 червня 2008 року, що підтверджується копією військового квитка, /а.с.4-5/.

Відповідно до ч.4 ЗУ ««Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього закону також поширюється і на нього як на військовослужбовця.

Відповідно до ч.2 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він військовослужбовець має право на одержання за рахунок держави грошового забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Згідно п.2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» призупинено дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців), а також дію абзацу першого частини першої статті 14 зазначеного Закону в частині забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей безоплатного проїзду у відпустку.

Суд не приймає до уваги твердження позивача у позовній заяві про те, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України» в редакції від 05.10.2000 року він має право на речове та продовольче забезпечення, оскільки даний закон набрав чинності у більш пізній час з наступних підстав.

Згідно ст.16 Закону України «Про Збройні Сили України» в редакції від 05.10.2000 року, держава забезпечує соціальний та правовий захист військовослужбовців та осіб, звільнених в запас, а також гарантує отримання за рахунок держави фінансового, речового, продовольчого та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер службової діяльності. 29.03.2002 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації». Згідно вказаної постанови було визначено та встановлено право на забезпечення продовольством за нормою №1- загальновійськовою. Позивач, який отримував пайки за колишньою нормою №7, не входив до категорій осіб, які забезпечуються нормами харчування, а тому не має права на забезпечення продовольством за нормою №1 за рахунок держави.

Згідно ст.104 КАС України до ахміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

В судовому засіданні не добуто доказів, щодо твердження позивача в позовній заяві та в судовому засіданні про те, що відмова відповідача у виплаті грошової компенсації за продовольчий пайок, порушує Конституційні права позивача передбаченні ст.22 Конституції України, суд вважає, що відповідач діяв згідно до вимог п.2 ст. 1 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 07.02.2000 року, який вступив в дію з 11.03.2000 року. Зазначений Закон не скасований, Конституційним судом України неконституційним не визнаний, а тому підлягає обов`язковому виконанню на всій території України.

Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх доказів, що є в матеріалах справи в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, приймаючи до уваги ту обставину, що судом не встановлено порушення прав позивача, що передбаченні Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами України, а також враховуючи те, що не встановлений факт неправомірних дій відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими і вони не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,6,8-9,70-71,99,104,158-163,167,185,186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частин НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: І.А. Скуляк