Справа № 805/4057/17-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2018 р. Справа№805/4057/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В. за участю секретаря судового засідання Мангуш З.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «ВЕСТАСТРОЙ»

до 1) Словянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області 2) Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання неправомірними дій, зобовязати вчинити певні дії

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 за дов.

від відповідачів: ОСОБА_2 за дов.

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерним товариством «ВЕСТАСТРОЙ» заявлено позов до Словянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірними дії відповідачів щодо неприйняття 15 червня 2017 року уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) з юридичних осіб за 2014 рік, зобов'язання відповідачів прийняти уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) з юридичних осіб за 2014 рік датою її фактичного надходження 15 червня 2017 року та відобразити в інтегрованій картці ПрАТ «ВЕСТАСТРОЙ» () наведені в уточнюючій податковій декларації з плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) з юридичних осіб за 2014 рік від 15 червня 2017 року показники щодо зменшення податкових зобовязань за 2014 рік на загальну суму 36117 грн. 85 коп., зобов'язання відповідачів внести зміни до інтегрованої картки з плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) з юридичних осіб земельного податку та орендної плати юридичних осіб ПрАТ "ВЕСТАСТРОЙ" () шляхом виключення суми з основного платежу (недоїмки) в розмірі 36117 грн. 85 коп. та пені в розмірі 56340 грн. 02 коп. (з урахуванням уточненого адміністративного позову від 29 листопада 2017 року).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним 15 та 16 червня 2017 року до першого відповідача в електронному виді були подані уточнюючи податкові декларації з земельного податку та орендної плати за землю з юридичних осіб за 2014-2016 роки, якими зменшені податкові зобовязання зі сплати орендної плати за землю на суму 147325 грн. 74 коп., проте, відповідно до квитанції №1 документ не було прийнято, оскільки порушено вимоги пункту 49.8 статті 49, статті 102 Податкового кодексу України, а саме в податковому документі заповнено недостовірне значенні обовязкового реквізиту «Звітний (податковий період), оскільки минув строк давності». Зазначає, що дана відмова є неправомірною, посилаючись норми Податкового кодексу Україну та на дію Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII, Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, яким введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

26 грудня 2017 року відповідачі до суду надали відзиви на адміністративний позов, в яких заперечують проти позовних вимог, просять відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначають, що в діях контролюючого органу відсутні будь-які протиправні дії, а вимоги платника податків є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, зазначають, що станом на 21 грудня 2017 року податковий борг позивача з орендної плати з юридичних осіб за період з 30 жовтня 2017 року по 30 листопада 2017 року складає 60691 грн. 21 коп.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство «ВЕСТАСТРОЙ» зареєстрована як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 30073921, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, перебуває на податковому обліку Державній податковій інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач є орендарем земельних ділянок, розташованих у м. Святогірськ Донецької області відповідно до договорів оренди земельних ділянок від 20 травня 2005 року № 23, від 22 червня 2009 року № 48, від 26 липня 2007 року № 21, що, зокрема, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 вересня 2015 року № 44594393, рішенням Святогірської міської ради від 24 червня 2015 року № 119, від 27 червня 2012 року № 14-XXII-6, додатковою угодою № 79 від 9 вересня 2015 року до договору від 26 липня 2007 року, додатком 1 до податкової декларації з плати за землю.

Суд також встановив, що позивачем до контролюючого органу були подані податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), а саме за 2014 рік від 14 січня 2014 року, якою була нарахована орендна плата у сумі 50593 грн. 13 коп., з січня по листопад 2014 року у сумі по 4216 грн. 10 коп. та у грудні 2014 року у сумі 4216 грн. 03 коп., за 2015 рік якою була нарахована орендна плата у сумі 63187 грн. 23 коп., з січня по листопад 2015 року у сумі по 5265 грн. 61 коп. та у грудні 2015 року у сумі 5265 грн. 22 коп., за 2016 рік від 3 лютого 2016 року, якою була нарахована орендна плата у сумі 97008 грн. 96 коп., з січня по листопад 2016 року у сумі по 8084 грн. 08 коп.

15 червня 2017 року позивачем засобами електронного звязку було подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік, якою було нараховано до зменшення податкове зобовязання з плати за землю на суму 36117 грн. 85 коп., у тому числі за квітень 2014 року на суму 2389 грн. 12 коп., з травня по листопад у сумі по 4216 грн. 10 коп. та за грудень 2014 року у сумі 4216 грн. 03 коп. Даний документ податковим органом не прийнято, оскільки порушено вимоги пункту 49.8 статті 49, статті 102 Податкового кодексу України, а саме в податковому документі заповнено недостовірне значенні обовязкового реквізиту «Звітний (податковий період), оскільки минув строк давності», що підтверджується квитанцією № 1.

16 червня 2017 року позивачем засобами електронного звязку було подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік, якою було нараховано до зменшення податкове зобовязання з плати за землю на суму 64589 грн. 70 коп., у тому числі за січень листопад 2015 року у сумі по 5265 грн. 61 коп. та за грудень 2015 року у сумі 5641 грн. 18 коп. Даний документ податковим органом було прийнято 16 червня 2017 року, про що свідчить квитанція № 2.

Судом також встановлено, що 16 червня 2017 року позивачем засобами електронного звязку було подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік, якою було нараховано до зменшення податкове зобовязання з плати за землю на суму 46618 грн. 19 коп., у тому числі за січень травень 2016 року у сумі по 8084 грн. 08 коп. та за червень 2015 року у сумі 6197 грн. 79 коп. Даний документ податковим органом було прийнято 16 червня 2017 року, про що свідчить квитанція № 2. Суд зазначає, та не заперечується сторонами, що на вказані суми зменшення податкових зобовязань з орендної плати за 2015-2016 роки було нараховано пеню у сумі 56340 грн. 02 коп., що підтверджується обліковою карткою платника податків.

Суд зазначає, що позивачем перераховувалась орендна плата відповідно до договорів оренди земельних ділянок, що підтверджується платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи від 13 липня 2017 року № 1108, від 3 серпня 2017 року № 1133, № 1134, № 1135, № 469, від 27 червня 2014 року № 468, № 469, від 30 листопада 2017 року № 116, № 114, № 115, № 111, від 30 жовтня 2017 року № 80, № 79, № 76, від 29 вересня 2017 року № 35, № 40, № 36, № 3, від 29 серпня 2017 року № 5, № 4.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби, є органи державної податкової служби. Таким чином, відповідач у справі - субєкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків. Таким чином, на позивача у справі покладений обовязок щодо складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків.

Питання подання податкової декларації до контролюючих органів регламентуються статтею 49 Податкового кодексу України, пунктом 2 якої визначено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно з пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою, надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з пунктом 4.1. наказу Державної податкової адміністрації України від 14 червня 2012 року № 516 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України» податкова декларація, розрахунок (далі - податкова звітність) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом, у випадках, визначених Кодексом) контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків, у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 4.13 наказу ДПА № 516 податкова звітність складається та надсилається до ЦОЕЗ в електронному вигляді з накладанням ЕЦП засобами телекомунікаційного зв'язку без додання роздрукованих оригіналів на паперових носіях відповідно до наказу ДПА України від 10 квітня 2008 року № 233 «Про подання електронної податкової звітності».

Як зазначалось раніше, позивач подає податкові декларації засобами електронного зв'язку в електронній формі. Суд вважає правомірним висновок податкового органу про порушення позивачем граничного строку подання уточнюючого розрахунку з плати за землю у спірних взаємовідносинах, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 285.1 статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Згідно з пунктом 285.2 статті 285 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, зазначена норма Закону визначає строки подання податкової декларації з плати за землю - не пізніше 20 лютого поточного року.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно з підпунктом 50.1.3 пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 травня року, наступного за звітним, або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

З системного аналізу статті 102 Податкового кодексу України вбачається, що зазначена норма визначає загальний строк давності 1095 днів. Тобто, граничний строк, встановлений для подання уточнюючої декларації з плати за землю за 2014 рік сплинув 20 лютого 2017 року, уточнюючий розрахунок за 2014 рік поданий позивачем 15 червня 2017 року - з порушенням вимог зазначених норм чинного законодавства. Згідно з пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання, у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Враховуючи наведене та те, що уточнююча податкова декларація подана позивачем з порушенням строків давності, визначених чинним законодавством з питань оподаткування, суд вважає правомірною відмову податкового органу у прийнятті уточнюючого розрахунку з плати за землю у спірних взаємовідносинах. Щодо посилання позивача на дію Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII, Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, яким введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Абзацом 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, м. Святогріськ Донецької області (місто, де розташовані земельні ділянки позивача) віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Статтею 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що під час проведення антитерористичної операції звільнити субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до частини 1, 2, 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абзацом 1 статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

З системного аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що вони не ставлять перебіг граничного строку, встановленого для подання уточного розрахунку з плати за землю, в залежність від дати початку антитерористичної операції та не звільняють субєктів господарювання від обовязку подати до контролюючого органу податкову звітність в межах строків, визначених чинним законодавством з питань оподаткування.

Оскільки судом вже встановлено вище встановлено, що уточнююча декларація з плати за землю за 2014 рік подана позивачем з порушенням строків подання такої декларації, визначених Податковим кодексом України, суд вважає, що, відмовляючи позивачу у прийнятті податкової декларації, податковий орган діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, тому позовна вимога щодо визнання неправомірними дії відповідачів щодо неприйняття 15 червня 2017 року уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) з юридичних осіб за 2014 рік не підлягає задоволенню, та як наслідок і позовна вимога щодо зобовязання прийняти зазначену уточнюючу декларацію датою її фактичного надходження 15 червня 2017 року теж не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання відповідачів внести зміни до інтегрованої картки з плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) з юридичних осіб земельного податку та орендної плати юридичних осіб ПрАТ "ВЕСТАСТРОЙ" () шляхом виключення суми з основного платежу (недоїмки) в розмірі 36117 грн. 85 коп. та пені в розмірі 56340 грн. 02 коп. суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 201 року № 1669-VII (надалі Закон № 1669). Абзацом 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке втратило чинність 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в тому числі м. Святогірськ було віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Святогірськ знову віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Статтею 6 Закону України від 2 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено звільнення суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону. Преамбулою Закону № 1669 встановлено, що цей закон прийнятий з метою забезпечення підтримки в тому числі субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції. Також, суд зауважує, що основною задачею Закону України № 1669, є, зокрема, забезпечення підтримки субєктів, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції. Станом на момент розгляду даної справи, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, триває. Крім того, суд зазначає, що не потребує додаткового засвідчення форс-мажорних обставин, по яким чітко визначено критерій та встановлено звільнення від сплати Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Як наслідок, у відповідності до приписів Закону України № 1669 позивач у 2014 році був звільнений від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Таким чином, з огляду на таке звільнення, у другого відповідача були відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин норми пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України та зарахування сплачених позивачем коштів та зменшеного грошового зобовязання уточнюючими деклараціями за 2015 та 2016 рік на погашення боргу за 2014 рік в сумі 36117 грн. 85 коп. за період з 14 квітня по 31 грудня 2014 року, враховуючи відсутність такого боргу в розумінні вищенаведених норм діючого у 2014 році законодавства.

Суд також дійшов до висновку щодо неправомірного нарахування другим відповідачем пені позивачу з огляду на наступне.

Як встановлено судом з пояснень та відзиву другого відповідача, обєктом для нарахування пені стали суми зменшеного грошового зобовязання уточнюючими деклараціями, поданими позивачем 15 та 16 червня 2017 року, що підтверджується також даними інтегрованої картки.

Підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобовязань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки. Згідно з підпунктами 129.1.1 та 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобовязання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобовязання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобовязання, визначеного контролюючим органом у випадках, не повязаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобовязання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобовязання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобовязання. У разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов'язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов'язання (його частини) скасовується. Нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов'язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини). У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд зазначає, що обєктом нарахування пені у спірних правовідносинах можлива тільки фактична сплата суми грошового зобовязання платником податків, не у визначений строк. Суд не приймає посилання відповідача на те, що зменшення суми грошового зобовязання платником податків шляхом подання уточнюючої декларації є такою сплатою або погашенням податкового боргу та платник податків має нести відповідальність у вигляді нарахування пені відповідно до статті 129 Податкового кодексу України. Суд не приймає посилання відповідача на норми підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом. Суд зазначає, що уточнююча декларація не є документом, який посвідчує зменшення податкового боргу, оскільки зменшує грошове зобовязання. Суд також зазначає, що подання уточнюючої декларації не є підставою для закінчення нарахування пені відповідно до пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовної вимоги в частині зобов'язання другого відповідача внести зміни до інтегрованої картки з плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) з юридичних осіб земельного податку та орендної плати юридичних осіб ПрАТ "ВЕСТАСТРОЙ" () шляхом виключення суми з основного платежу (недоїмки) в розмірі 36117 грн. 85 коп. та пені в розмірі 56340 грн. 02 коп. Спірні правовідносини у даній справі судом вирішені з урахуванням функцій контролюючих органів та повноважень кожного з відповідачів відповідно до норм статей 19-1, 19-2, 19-3 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, з урахуванням предмету спору і норм Податкового кодексу України, які підлягають застосуванню в межах даної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Судовий збір сплачений відповідно до платіжних доручень від 9 листопада 2017 року № 91 у сумі 1600 грн. та від 27 листопада 2017 року № 103 у сумі 1600 грн.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «ВЕСТАСТРОЙ» (84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Вознесенського, 25, ) до Словянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (84100, Донецька область, площа Соборна, м. Слов'янськ, буд.3, ), Головного управління ДФС у Донецькій області (87500, Донецька область, Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії 114, ) про визнання неправомірними дій, зобовязати вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Головне управління ДФС у Донецькій області внести зміни до інтегрованої картки Приватного акціонерного товариства «ВЕСТАСТРОЙ» з орендної плати з юридичних осіб шляхом виключення суми заборгованості у розмірі 36117 грн. 85 коп. та пені у розмірі 56340 грн. 02 коп.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «ВЕСТАСТРОЙ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 15 січня 2018 року. Повне судове рішення складено 19 січня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.