Справа № 2а-11333/11/2670
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

13 грудня 2017 року справа №2а-11333/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А, розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової адміністрації у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправною відмову у наданні невикористаної щорічної відпустки за 2010 рік; 2) зобов'язати відповідача надати позивачу невикористану щорічну відпустку за 2010 рік та виплатити матеріальну допомогу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2011 року у справі №2а-11333/11/2670 залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року позовні вимоги задоволено повністю та зобов'язано Державну податкову адміністрацію у місті Києві надати позивачу невикористану щорічну відпустку за 2010 рік, а саме: 23 дні та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення.

Позивач також подав 07 грудня 2011 року заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки постановою від 02 листопада 2011 року у справі №2а-11333/11/2670 не вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Оружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2012 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 грудня 2016 року №К/9991/73189/12 попередні судові рішення у справі скасовано, а справу в частині заяви про ухвалення додаткового судового рішення направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року адміністративну справу №2а-11333/11/2670 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 07 грудня 2017 року замінено первинного відповідача його правонаступником - Головним управлінням ДФС у м. Києві, представник відповідача проти задоволення поданої заяви заперечив; позивач попередньо подав заяву участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Адміністрації суду округу Палм-Біч Сполучених Штатів Америки, в задоволенні якого відмовлено через неможливість здійснення таких дій, з урахуванням чого суд вважає за можливе розглянути подану заяву за відсутності позивача на підставі частини третьої статті 168 та частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

У заяві про ухвалення додаткового судового рішення позивач просить стягнути з відповідача на його користь 40 000,00 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу та 3,40 грн. державного мита; встановити десятиденний строк для подання відповідачем звіту про виконання постанови.

Розглянувши подану заяву та дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Необхідність ухвалення додаткового судового рішення позивач фактично обґрунтовує тим, що судом не вирішено питання про судові витрати.

Як визначає частина перша статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині постанови вирішується питання розподілу судових витрат; при цьому у мотивувальній частині постанови суд повинен визначити склад цих витрат та як вони розподіляються між сторонами; в резолютивній частині постанови зазначається, хто і на чию користь сплачує ці судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу таких позовних вимог досліджувались докази, про що також наголошено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06 грудня 2016 року №К/9991/73189/12.

При цьому додаткова постанова не може ухвалюватись на підставі доказів про розмір та склад судових витрат, поданих після ухвалення основної постанови у справі.

Суд звертає увагу, що позивач не заявляв вимог щодо стягнення судових витрат на правову допомогу та не надавав будь-яких доказів, які б підтверджували такі витрати, відповідно, судом не досліджувались такі докази.

Наданий позивачем разом із заявою про ухвалення додаткового рішення від 07 грудня 2011 року оригінал прибуткового касового ордеру від 02 грудня 2011 року №1 суд вважає не належним доказом, оскільки він поданий після ухвалення судового рішення, а фактичне складення вказаного документа саме 02 грудня 2011 року може бути поставлене під сумнів.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового судового рішення в частині відшкодування витрат на правову допомогу та для задоволення заяви ОСОБА_1 у цій частині.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання постанови, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно пункту 4 частини першої 163 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно), є складовою резолютивної частини постанови.

Наведені правові норми в їх системному зв'язку свідчать, що суд має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, про що зазначається у відповідній постанові.

Оскільки питання про зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення не було предметом розгляду суду першої інстанції і постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2011 року не вирішувалось, підстави для зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Таким чином, з урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача подати звіт про виконання постанови.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 160, 163, 168, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування витрат на правову допомогу та зобов'язання відповідача подати звіт про виконання постанови.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко