Справа № 826/13279/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Качак Х.Б., за участі позивача ОСОБА_2, представника відповідача Піонтковської А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві № від 25.12.2015 р., рішення про застосування штрафних санкцій № 003001701 від 25.12.2015 р. та вимоги про сплату боргу №Ф-77У від 25.12.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що власні кошти позивача, внесені на розрахунковий рахунок, який відкрито для здійснення підприємницької діяльності, не є виручкою від здійснення господарської діяльності в грошовій формі, отже не включаються до доходу фізичної особи - підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2017 р. позовні вимоги задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві № від 25.12.2015 р.; визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій № 003001701 від 25.12.2015 р.; визнано протиправним та скасовано вимогу ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу № Ф-77У від 25.12.2015 р.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2017 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову якою відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивачем занижено суму доходу отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, позивач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач зареєстрована як ФОП та у період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування, платником єдиного податку не була.

Відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. за результатами якої складено акт від 10.12.2015 р. № 6468/26-58-17-01-17-.

В акті перевірки зазначені висновки про виявлені порушення: заниження валових доходів за 2012-2014 роки, чим порушено ст. 135, ст. 164, ст. 177, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст.179 Податкового кодексу України, що є наслідком донарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 1852,51 грн. та недонарахування та недоплату до бюджету ЄСВ, чим порушено пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у зв'язку із чим підлягає доплаті ЄСВ на суму 4 285,47 грн.

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.12.2015 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 315,64 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 1 852,51 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 463,13 грн. та прийнято рішення № від 25.12.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції в розмірі 582,68 грн.

Крім того, в цей же день 25.12.2015 р. податковим органом складено податкову вимогу №Ф-77У, якою позивача зобов'язано сплатити недоїмку (суму боргу) в сумі 4 285,47 грн.

Вищенаведені обставини не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

В силу приписів п. 44.1 ст. 44 цього ж Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 135.2 цієї статті).

Платником податку, в силу приписів пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п. 163.1 ст. 163 цього ж Кодексу).

Отже, оподатковуваним доходом фізичної особи від провадження діяльності у розумінні наведених вище правових норм є дохід у грошовій формі (готівковій та/або безготівковій), отриманий від здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до норм Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492 поточні банківські рахунки для фізичних осіб - резидентів поділяються на: поточні рахунки фізичних осіб - підприємців, які відкриваються для здійснення підприємницької діяльності та поточні рахунки фізичних осіб, які не є підприємцями.

Водночас, положеннями п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування (податком на доходи фізичних осіб) є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Аналіз наведеної статті свідчить про те, що її положення застосовуються до оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності осіб, що обрали загальну систему оподаткування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час перевірки зроблено висновок про наявність розбіжності між даними перевірки та даними декларацій про майновий стан та доходи за 2013-2014 роки, а саме: заниження обсягу отриманих доходів на загальну суму 12349,97 грн., в тому числі в 2012 році на 9479,66 грн., в 2013 році на 2273,88 грн., в 2014 році на 596,43 грн. Вказане порушення, як зазначено в акті перевірки, призвело до заниження позивачем оподаткованого доходу на 12 349,97 грн., в тому числі: за 2012 р. на 9 479,66 грн., в 2013 р. на 2 273,88 грн., в 2014 р. на 596,43 грн.

Проте, матеріалами справи підтверджено і апелянтом не спростовано, що вказана розбіжність виникла у зв'язку із внесенням позивачем на його банківський рахунок, який відкрито для здійснення підприємницької діяльності, власних коштів. Вказане підтверджено банківськими виписками, в яких зазначено призначення платежу «поповнення рахунку власними коштами».

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність донарахування позивачу сум податку з доходів фізичних осіб на суму 1 852,51 грн. та відповідно винесення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві податкового повідомлення-рішення від 25.12.2015 р. № , оскільки власні кошти, внесені на розрахунковий рахунок, який відкрито для здійснення підприємницької діяльності, не є виручкою від здійснення господарської діяльності в грошовій формі, тому не повинні були включатися до доходу фізичної особи - підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування.

Щодо решти висновків суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення № від 25.12.2015 р. зазначаємо наступне.

Приймаючи вказане рішення відповідач керувався п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», проте як було зазначено вище позивач зареєстрована як ФОП та у період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування, платником єдиного податку не була.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року N 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року N 393), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за N 508/26953 (надалі - Інструкція N 449).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та зазначені норми закону, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскільки судом вже вище було встановлено безпідставність донарахування позивачу суми податку з доходів фізичних осіб (яка є базою для нарахування сум єдиного соціального внеску) і те, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування і не є платником єдиного внеску, то протиправним є рішення відповідача № від 25.12.2015 р. про застосування штрафних санкцій.

Як наслідок підлягає визнанню протиправною податкова вимога № Ф-77У від 25.12.2015 р., якою позивача зобов'язано сплатити недоїмку (суму боргу) в сумі 4 285,47 грн.

Відповідно до частин першої, другої та шостої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Водночас згідно з частинами першою, другою, четвертою та п'ятою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час перегляду оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, позивачем надані докази щодо обґрунтованості позовних вимог.

Доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст постанови виготовлено 15.01.2018р.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 р. - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль