Справа № 818/1368/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Л.М. Опімах

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

11 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1368/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого судді: Макаренко Я.М.

суддів: Бартош Н.С. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 по справі № 818/1368/17, повний текст складено 12.10.17, суддя І інстанції:Л.М. Опімах

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі по тексту позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області (надалі по тексту відповідач, ГУ ДФС у Сумській області), в якому просив суд:

-визнати недійсною (протиправною) вимогу про сплату недоїмки Головного управління Державної фіскальної служби України в Сумській області за № Ф-5303-17 від 12 травня 2017 року на суму 27 346,73 гривень.

-скасувати вимогу про сплату недоїмки Головного управління Державної фіскальної служби України в Сумській області за № Ф-5303-17 від 12 травня 2017 року на суму 27 346,73 гривень.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року по справі №818/1368/17 адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Сумській області від 12 травня 2017 року № Ф-5303-17 в частині сплати ОСОБА_3 боргу (недоїмки) в сумі 7464 грн. 68 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на користь ОСОБА_3 188,8 грн. в рахунок повернення судового збору.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 01.10.2013 згідно даних Пенсійного фонду у позивача обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Так, згідно з копією листа Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 05.10.2017 № 22287/07-51 (а.с.26), за період з 01.02.2013 по 30.04.2013 платником не був сплачений єдиний соціальний внесок, тому станом на 01.05.2013 заборгованість ОСОБА_3 склала 7 464,68 грн. 22.07.2013 позивачу донараховано 1194,03 грн., тобто станом на жовтень 2013 загальна сума заборгованості склала 8 658,71 грн.

У 2013 році управлінням Пенсійного фонду у м. Сумах було сформовано вимогу про сплату боргу від 23.05.2013 № 600.2 на загальну суму 7 464,08 грн. Не погодившись із прийнятим рішенням позивач оскаржив його до суду.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 по справі № 818/7052/13-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 (а.с. 11-12) вищевказану вимогу визнано недійсною (а.с. 33-34)

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні, сума боргу в загальному розмірі 8 658,71 грн., була передана на облік в органи доходів і зборів у 2013 році та в подальшому 12.05.2017 ГУ ДФС у Сумській області була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5303-17 на суму 27 346, 73 грн. (а.с. 6).

При цьому, до загальної суми заборгованості включено 7 464,08 грн. заборгованості за вимогою від 23.05.2013 № 600.2.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про сплату боргу від 23.05.2013 № 600.2 на суму 7 464,08 грн. скасована рішенням Сумського окружного суду від 16.09.2013, а тому спірна вимога ГУ ДФС у Сумській області від 12.05.2017 № Ф-5303-17 підлягає скасуванню в частині включення зазначеної суми боргу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що фізичні особи підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного державного внеску на підставі частини 4 ст. 4 Закону №2464-VI.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону N2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4 цього Закону особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналізуючи наведену норму, суд виходить з її буквального змісту, оскільки наведене регулювання не має очевидної алогічності, суперечності, двозначності.

Отже, право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсії, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України від 05 листопада 1991 року №1788- ХІІ Про пенсійне забезпечення з наступними змінами та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з наступними змінами ( далі - Закон №1058-IV ).

Згідно із статтею 1 Закону №1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, отримують члени її сімї у випадках, визначених цим Законом.

Частина перша статті 9 Закону №1058-IV передбачає, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

На відміну від пенсій за віком, правила призначення пенсій за вислугу років регламентується Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262).

За змістом статті 7 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

На підставі системного аналізу зазначених норм матеріального права колегія суддів дійшла висновку, що положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI не поширюється на осіб, які хоча і є інвалідами, але отримують відповідно до Закону № 2262-XII пенсію за вислугу років.

Зазначенні висновки відповідають висновку Верховного суду України, наведеному в рішенні від 23.02.2016 року у справі №21-6457а15.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фізичні особи - підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини 4 ст. 4 Закону № 2464-VІ, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю розрахунку зобовязань зі сплати єдиного внеску, виходячи з наступного.

У відповідності до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкозве державне соціальне страхування» (надалі по тексту Закон №2464), платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону №2464 (в редакції до 01.01.2015 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону №2464 (в редакції з 01.01.2015 року) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону №2464 (в редакції до 01.01.2016 року) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч. 8 ст.9 Закону №2464 визначено, що фізичні особи підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску зобовязані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок ( пункт 1 частини другої статті 6 Закону №2464).

Отже зі змісту вказаних норм випливає, що підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування сплачують єдиний внесок не менше за розмір мінімального страхового внеску, а тому, позивач перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, повинен був сплачувати суми єдиного внеску не менше за розмір мінімального страхового внеску, визначеного п.5 ч 1 ст. 1 Закону №2464.

У відповідності до п.5 ч.1 ст. 1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України Про Державний бюджет України на 2013 рік, установлено мінімальну заробітну плату у січні-серпні 2013 році у сумі 1147 грн., а у грудні 2013 року в сумі 1278 грн.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, визначеної законом 22.07.2013 р. позивачу нараховано зобовязання зі сплати єдиного внеску у сумі 1194,03 грн. за ІІ квартал 2013 року, 21.10.2013 позивачу нараховано за ІІІ квартал 2013- 1194,03 грн. (1147,00*3)*34,7%, а 20.01.2014 позивачу нараховано за IV квартал 2013- 1218,67 грн. (1147,00*2+1218,00)*34,7%).

Законом України Про Державний бюджет України на 2014 рік, установлено розмір мінімальної заробітної плати на 2014 рік 1218,00 грн.

Отже, обовязковий мінімальний щоквартальний платіж для підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування складає 1267,95 грн. (1218,00*3*34,7% = 1267,95), а за 4 квартали 2014 року загальна сума зобовязань зі сплати єдиного внеску складають 5071,8 грн. (1267,95*4)

Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік, установлено такі розміри мінімальної заробітної плати:

січень серпень 1218,00 грн.

вересень грудень -1378,00 грн.

Отже, обовязковий мінімальний платіж для підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування за І та ІІ квартали 2015 року складає по 1267,95 грн. (1218,00*3*34,7%),за ІІІ квартал 1323,47 грн. (1218,00*2+1378,00)*34,7%, за ІV квартал 1434,51 грн. (1378,00*3)*34,7%.

Законом України від 24 грудня 2015 року №909-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році ,внесено зміни до Закону №2464, зокрема розмір єдиного внеску змінено з 34,7% на 22%.

Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік, установлено такі розміри мінімальної заробітної плати:

січень квітень -1378,00 грн.;

травень листопад 1450,00 грн.;

грудень 1600,00 грн.

Отже, обовязковий мінімальний щоквартальний платіж підприємцями, що обрали спрощену систему оподаткування складає:

за І квартал 909,48 грн. (1378,00*3*22%);

за ІІ квартал 941,16 грн. (1378,00+1450,00*2)*22%;

за ІІІ квартал 957,00 грн. (1450,00*3)*22%;

за ІV квартал 990,00 грн. (1450,00*2+1600,00)*22%.

Законом України Про Державний бюджет України на 2017 рік, установлено розмір мінімальної заробітної плати у сумі 3200,00 грн.

Отже, обовязковий мінімальний щоквартальний платіж підприємцями, що обрали спрощену систему оподаткування становить за І квартал 2017- 2112,00 грн. (3200,00*3*22%).

За період з 01.10.2013 по 12.05.2017 ФОП ОСОБА_3 сплата єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів не проводилася.

Виходячи з наведеного відповідачем правомірно визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 27343,73 за період з ІІ кварталу 2013 року по І квартал 2017 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про правомірність дій відповідача по включенню у вимогу суми боргу у розмірі 27343,73 грн.

У відповідності до ст. 242 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 316, ст. 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 по справі № 818/1368/17 залишити без змін. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяті днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 16.01.18 р.