Справа № 199/6823/17(2-а/199/236/17)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2018 рокусправа № 199/6823/17(2-а/199/236/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Іванова С.М.
судді: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року у справі № 199/6823/17(2-а/199/236/17) за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі (далі відповідач), у якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до загального трудового стажу періодів з 19.03.2015 року по 21.06.2015 року, з 08.07.2015 року по 21.11.2015 року, з 03.12.2015 року по 27.02.2015 року та з 23.03.2016 року по 30.06.2016 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати до загального трудового стажу періоди з 19.03.2015 року по 21.06.2015 року, з 08.07.2015 року по 21.11.2015 року, з 03.12.2015 року по 27.02.2015 року та з 23.06.2016 року по 30.06.2016 року, у які позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року у справі № 199/6823/17 (2-а/199/236/17) адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо незарахування ОСОБА_1 до загального трудового стажу період періодів з 19.03.2015 по 21.06.2015, з 08.07.2015 по 21.11.2015, з 03.12.2015 по 27.02.2015 та з 23.06.2016 по 30.06.2016 року.

Зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України у місті Дніпрі зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди з 19.03.2015 по 21.06.2015, з 08.07.2015 по 21.11.2015, з 03.12.2015 по 27.02.2015 та з 23.06.2016 по 30.06.2016 року, у які він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року у справі № 199/6823/17(2-а/199/236/17) та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскільки механізм врахування заробітної плати у період проходження військової служби та участі в антитерористичній операції на сьогоднішній день не врегульований, то зарахувати заробітну плату за цей період не має можливості.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 21 червня 2017 року звернувся до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Дніпро із заявою про зарахування до загального стажу роботи періоди з 19.03.2015 по 21.06.2015, з 08.07.2015 по 21.11.2015, з 03.12.2015 по 27.02.2015 та з 23.06.2016 по 30.06.2016 року. Підставою для цього вказав, що згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 87 від 18.07.2016 року, виданої військовою частиною - польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, у ці періоди позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до листа від 05 липня 2017 року за № 2608/02/33 позивачу відмовлено у задоволенні вищезазначеної вимоги на тій підставі, що за вищезазначені періоди ним не сплачувалися страхові внески. При цьому відповідачем зараховано до загального трудового стажу період з 01.07.2016 по 31.07.2016 року, протягом якого позивач також брав участь у антитерористичній операції, на тій підставі, що страхові внески за цей період сплачено.

Визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в зарахуванні до загального трудового стажу періодів, у які позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, та зобов`язання вчинити такі дії і було предметом судового спору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до пенсійного органу було надано належним чином оформлені документи, що давали змогу підтвердити загальний трудовий стаж ОСОБА_1 , при цьому відповідно до приписів Конституції України особа не може бути позбавлена права на пенсійне забезпечення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Так, згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, що визначається КМУ. Час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в АТО в особливий період, зараховується до стажу державної служби на пільгових умовах.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.

Водночас, таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.

Разом з тим, працівникам також здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до приписів Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Середній заробіток працівника нараховує і виплачує роботодавець. У подальшому він отримає компенсацію з коштів Державного бюджету України, яка має проводитися в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що до цього часу відповідний порядок не ухвалений Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відсутність цього механізму не позбавляє роботодавця обов`язку щодо нарахування середнього заробітку мобілізованому працівнику, адже ця гарантія передбачена законом.

Згідно з п. 7 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України. Не нараховується на виплати та не утримується єдиний внесок з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та /або введення воєнного стану.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в періоди з 19.03.2015 року по 21.06.2015 року, з 08.07.2015 року по 21.11.2015 року, з 03.12.2015 року по 27.02.2015 року та з 23.03.2016 року по 30.06.2016 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується даними довідки від 18.07.2016 року № 87, при цьому за ним збереглося основне його місце роботи в Військовій частині НОМЕР_2 , де йому було нарахована заробітна плата.

Крім того, у період з червня 2015 року по липень 2016 року позивачу нараховано та виплачено 145 517,84 грн. доходів за час проходження ним військової служби, що підтверджується довідкою № 5696/2 від 18.07.2016 року, відповідно до якої на всі виплати було сплачено страхові внески (єдиний внесок).

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

З огляду на вищенаведені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що факт нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати у Військовій частині НОМЕР_2 в повній мірі підтверджено матеріалами справи та визнається пенсійними органом, а тому фактично відмова відповідача у зарахуванні отриманих доходів під час проходження позивачем військової служби ґрунтується на одних лише формальних підставах та зумовлена недосконалістю правового врегулювання даного питання.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов`язань, виходячи з положень проголошеного у ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно Рішення від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Отже, механізм нарахування соціальних виплат повинен відповідати критеріям пропорційності рівності та справедливості і є конституційно допустимим до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відтак, з аналізу наведених вище норм та обставин справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову у зарахуванні позивачу до страхового стажу, стаж за місцем основної роботи в період перебування в АТО за періоди з 19.03.2015 року по 21.06.2015 року, з 08.07.2015 року по 21.11.2015 року, з 03.12.2015 року по 27.02.2015 року та з 23.03.2016 року по 30.06.2016 року, а також неврахування отриманих ним доходів під час проходження військової служби та проведенні перерахунку пенсії є необґрунтованим, тобто таким, що прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим така відмова є неправомірною, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 правомірно були задоволені в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року у справі № 199/6823/17(2-а/199/236/17) залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає у відповідності до приписів п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови складено 11 січня 2018 року.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко