Справа № 826/4630/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 січня 2018 року № 826/4630/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді-доповідача Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та просить суд:

визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення № від 23 грудня 2016 року з нарахованими податковими зобов'язаннями з податку на прибуток на суму 3639571,00 (три мільйони шістсот тридцять дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят одну) гривню та штрафними (фінансовими) санкціями 808126,00 (вісімсот вісім тисяч сто двадцять шість) гривень;

скасувати частково податкове повідомлення-рішення № від 23 грудня 2016 року в частині збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 181492,00 (сто вісімдесят одну тисячу чотириста дев'яносто дві) гривень та штрафних санкцій на суму 45373,00 (сорок п'ять тисяч триста сімдесят три) гривень;

скасувати частково податкове повідомлення-рішення № від 23 грудня 2016 року на завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток на суму 3754362,00 (три мільйони сімсот п'ятдесят чотири тисячі триста шістдесят дві) гривень;

стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків Акту перевірки від 16 листопада 2016 року № 463/26-15-14-02-01, прийнято 23 грудня 2016 року податкові повідомлення-рішення № з нарахованими податковими зобов'язаннями з податку на прибуток на суму 3639571,00 (три мільйони шістсот тридцять дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят одну) гривню та штрафними (фінансовими) санкціями 808126,00 (вісімсот вісім тисяч сто двадцять шість) гривень, яке підлягає скасуванню, та податкові повідомлення-рішення № в частині збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 181492,00 (сто вісімдесят одну тисячу чотириста дев'яносто дві) гривень та штрафних санкцій на суму 45373,00 (сорок п'ять тисяч триста сімдесят три) гривень, № на завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток на суму 3754362,00 (три мільйони сімсот п'ятдесят чотири тисячі триста шістдесят дві) гривень, які підлягають частковому скасуванню, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства та є протиправними.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засідання судом за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України ( у редакції чинній на час вчинення процесуальної дії).

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77, статті 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року зі змінами та доповненнями, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2016 року проведено з 28 вересня по 09 листопада 2016 року документальну планову виїзну перевірку комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 30 червня 2016 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 16 листопада 2016 року № 463/26-15-14-02-01.

Згідно акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем порушено:

1) підпункт 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункт 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, підпункту 138.10.6 пункту 138.10. статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року зі змінами та доповненнями, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року за № 860/4153, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму на 3639571,00 (три мільйони шістсот тридцять дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят одну) гривню в тому числі по періодам:

- за 2015 рік - 407069,00 (чотириста сім тисяч шістдесят дев'ять) гривень;

- за І квартал 2016 року - 16646,00 (шістнадцять тисяч шістсот сорок шість) гривень);

- за ІІ півріччя 2016 року - 3232502,00 (три мільйони двісті тридцять дві тисячі п'ятсот дві) гривень.

Встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на загальну суму - 3810482,00 (три мільйони вісімсот десять тисяч чотириста вісімдесят дві) гривень:

- за 2013 рік - 3754362,00 (три мільйони сімсот п'ятдесят чотири тисячі триста шістдесят дві) гривень;

- за 2014 рік - 3810482,00 (три мільйони вісімсот десять тисяч чотириста вісімдесят дві) (в тому числі за 2013 рік на суму 3754362,00 (три мільйони сімсот п'ятдесят чотири тисячі триста шістдесят дві) гривень).

2) пункт 44.1 статті 44, пункт 198.6 статті 198, пункт 201.1 статті 201, пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 698933,00 (шістсот дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот тридцять три) гривень, втому числі по періодах:

- травень 2013 року - 56922,00 (п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот двадцять дві) гривень;

- липень 2013 року - 315656,00 (триста п'ятнадцять тисяч шістсот п'ятдесят шість) гривень;

- вересень 2013року - 128082,00 (сто двадцять вісім тисяч вісімдесят дві) гривень;

- грудень 2013 року - 150488,00 (сто п'ятдесят тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень;

- травень 2015 року - 13709,00 (тринадцять тисяч сімсот дев'ять) гривень;

- серпень 2015 року - 26328,00 (двадцять шість тисяч триста двадцять вісім) гривень;

- листопад 2015 року - 7748,00 (сім тисяч сімсот сорок вісім) гривень.

Вказаний акт позивачем отримано 30 листопада 2016 року.

Не погоджуючись з висновками викладеними у акті, позивачем 07 грудня 2016 року подано до відповідача заперечення № 3707.

Незважаючи на надані позивачем заперечення, на підставі акту перевірки відповідачем прийнято 23 грудня 2016 року податкові повідомлення-рішення № від 23 грудня 2016 року на суму 3639571,00 (три мільйони шістсот тридцять дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят одну) гривню та штрафними (фінансовими) санкціями 808126,00 (вісімсот вісім тисяч сто двадцять шість) гривень, № на суму 181492,00 (сто вісімдесят одну тисячу чотириста дев'яносто дві) гривень та штрафних санкцій на суму 45373,00 (сорок п'ять тисяч триста сімдесят три) гривень, № на суму 3754362,00 (три мільйони сімсот п'ятдесят чотири тисячі триста шістдесят дві) гривень.

Не погодившись з прийнятими повідомленнями-рішеннями позивачем направлено 10 січня 2017 року скаргу № 20 до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 24 лютого 2017 року № 3876/6/99-99-11-01-01-25 у задоволенні скарги позивача відмовлено.

Позивач частково погоджується з податковим повідомленням-рішенням від 23 грудня 2016 року № в частині збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 16781,00 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят одну) гривень та штрафних (фінансових) санкцій на суму 4195,00 (чотири тисячі сто дев'яносто п'ять) гривень, яка виникла внаслідок втрати оригіналу податкової накладної від 25 лютого 2014 року № 2 та технічну помилку бухгалтера, що призвело до подвійного включення в податковий кредит податкової накладної від 09 листопада 2015 року № 491 у листопаді та грудні 2015 року.

Позивач також частково погоджується з податковим повідомленням-рішенням від 23 грудня 2016 року № в частині завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 56120,00 (п'ятдесят шість тисяч сто двадцять) гривень, яка виникла через методологічну помилку бухгалтера що призвело до завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування.

Вважаючи відомості, наведені в податкових повідомленнях-рішеннях від 26 грудня 2016 року такими, що не відповідають дійсності, чим порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, позивач звернувся до суду з вимогами про визнання їх протиправними та скасування рішень контролюючого органу № та № частково та № у повній мірі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 16.1.4 ПК України платник податку зобов'язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 ПК України).

Відповідно до статті 35 ПК України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Сплата податків і зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим кодексом або законами з питань митної справи.

Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо.

Статтею 36 ПК України визначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 14.1.11. безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;

в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;

г) заборгованість фізичних осіб, прощена кредитором, за винятком заборгованості осіб, пов'язаних з таким кредитором, та осіб, які перебувають з таким кредитором у трудових відносинах, та осіб, які перебували з таким кредитором у трудових відносинах, і період між датою припинення трудових відносин таких осіб та датою прощення їх заборгованості не перевищує три роки;

ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);

д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв'язку з його ліквідацією;

е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;

є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;

ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

з) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією;

До безнадійної заборгованості банків може бути віднесена сума боргу за фінансовим кредитом, у тому числі сума основної заборгованості та/або сума нарахованих доходів, за яким прострочення погашення суми боргу (його частини) становить понад 360 днів, крім боргу за фінансовими кредитами осіб:

пов'язаних з таким кредитором;

які перебувають з таким кредитором у трудових відносинах;

які перебували з таким кредитором у трудових відносинах, та період між датою звільнення таких осіб та датою прощення їхньої заборгованості не перевищує три роки".

Статтею 134 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до статті 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються, зокрема, з: інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Підпунктом 135.5.4. пункту 135.5 статті 135 ПК України передбачено, що інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи;

До складу інших витрат відповідно до підпункту 138.10.6. пункту 138.10 статті 138 ПК України відносяться інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема:

а) суми коштів або вартість товарів, виконаних робіт, наданих послуг, добровільно перераховані (передані) протягом звітного року до Державного бюджету України або бюджетів місцевого самоврядування, до неприбуткових організацій, визначених у статті 157 цього розділу в розмірі, що не перевищує чотирьох відсотків оподатковуваного прибутку попереднього звітного року;

б) суми коштів, перераховані роботодавцями первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, передбачені колективними договорами (угодами) відповідно до Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", в межах чотирьох відсотків оподатковуваного прибутку за попередній звітний рік з урахуванням положень абзацу "а" підпункту 138.10.6 пункту 138.10 цієї статті.

Відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1 статті 139 ПК України не вкл.чаютья до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, не підтверджені відповідними документами витрати не включаються до витрат за податковий звітний період та розрахунку об'єкта оподаткування, і на суму недосплаченого податку нараховується пеня в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Пунктом 198.6. статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України) (пункт 201.1. статті 201 ПК України).

Відповідно до пункту 201.2. статті 201 ПК України форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 201.10. статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у ході перевірки встановлено взаємовідносини позивача із Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Плаза». Зазначеним товариством відповідно до зобов'язань по Договору про спільну діяльність від 30 березня 2006 року № 1 перераховано у період з квітня 2006 року по серпень 2007 року на розрахункові рахунки позивача грошові кошти у розмірі 22650000,00 (двадцять два мільйони шістсот п'ятдесят тисяч) гривень. З даного договору вбачається, що сторони об'єднали свої зусилля, вклади та капітали для досягнення спільних господарських цілей та з метою покращення екологічного становища внутрішніх водоймищ міста Києва шляхом ведення спільної діяльності по упровадженню програм та використання спеціальних технічних засобів, направлених на попередження, обмеження, ліквідацію причин та наслідків забруднення, засмічення та виснаження внутрішніх водоймищ Києва; забезпечення утримання, експлуатації та використання внутрішніх водоймищ міста Києва і водозахисних смуг та прилеглих до них територій відповідно до затвердженого переліку програм, необхідних для реалізації договору.

Зі змісту зазначеного договору неможливо встановити, яка із сторін визначена відповідальною за ведення бухгалтерського обліку.

Однак, згідно із зареєстрованим у ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві договору про спільну діяльність від 30 березня 2006 року № 1, позивач відповідальний за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору.

Разом з тим, згідно з АСІ «Податковий блок» КП «Плесо» зареєстровано у ДПІ Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві, дата взяття на облік - 04 червня 2007 року, свідоцтво платника ПДВ від 11 червня 2007 року № 100045824 - анульовано від 19 серпня 2009 року, стан платника 16 - припинено (ліквідовано, закрито), рішення органу ДФС про зняття з обліку від 13 листопада 2015 року, дата зняття з обліку - 28 липня 2016 року.

На запит відповідача позивачем повідомлено, що договір про спільну діяльність від 30 березня 2006 року № 1 не припинено та є чинним. Позивач продовжує роботи з організації розробки проектно-кошторисної документації по передбачених у пункті 1.2 договору проектах, та проводяться заходи з отримання дозволів і узгоджень державних органів на проведення відповідних робіт.

Разом з тим, згідно з первинними документами, які надавались для перевірки, відповідачем не встановлено проведення робіт, про які зазначає позивач.

Окрім того встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 26 грудня 2007 року у справі № 43/760 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Плаза» задоволено та визнано виконаними повністю зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Плаза» по Договору про спільну діяльність від 30 березня 2006 року № 1 у сумі 22650000,00 (двадцять два мільйони шістсот п'ятдесят тисяч) гривень.

Зобов'язано державне комунальне підприємство по охороні утриманню та експлуатації внутрішніх водойм міста Києва «Плесо» виконати зобов'язання по розробці документації та проведенню робіт, передбачених договором про спільну діяльність від 30 березня 2006 року № 1 на суму 5302744,91 (п'ять мільйонів триста дві тисячі сімсот сорок чотири) гривень та 91 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 лютого 2008 року рішення господарського суду міста Києва від 26 грудня 2007 року змінено, викладено пункт 2 у наступній редакції: «Зобов'язати державне комунальне підприємство по охороні утриманню та експлуатації внутрішніх водойм міста Києва «Плесо» виконати в повному обсязі зобов'язання по розробці документації та проведенню робіт, передбачених договором про спільну діяльність від 30 березня 2006 року № 1 на суму 5302744,91 (п'ять мільйонів триста дві тисячі сімсот сорок чотири) гривень та 91 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22 травня 2008 року рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції залишено без змін. Таким чином, рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Отже, ТОВ «Дніпро-Плаза», як сторона договору про спільну діяльність, реалізувало у судовому порядку право вимоги про виконання позивачем своїх зобов'язань у повному обсязі.

Враховуючи положення пункт 2.2 Договору про спільну діяльність, з урахуванням ухваленого судового рішення, яке набрало законної сили 07 лютого 2008 року, про зобов'язання позивача виконати у повному обсязі зобов'язання по Договору про спільну діяльність, визначення чинним законодавством 3-річного терміну для примусового виконання судового рішення, з урахуванням відсутності документів, які ю підтверджували про початок процедури примусового виконання судового рішення у справі, а також відсутності перерахованих ТОВ «Дніпро-Плаза» грошових коштів, вказують на те, що кредиторська заборгованість у сумі 17846942 (сімнадцять мільйонів вісімсот сорок шість тисяч дев'ятсот сорок дві) гривень має ознаки безнадійної заборгованості.

За таких обставин, перевіркою вірно встановлено порушення позивачем підпункту 14.1.11. пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року за № 860/4153, в результаті чого не було включено безнадійну заборгованість до складу доходів за І півріччя 2016 року на загальну суму 17846942 (сімнадцять мільйонів вісімсот сорок шість тисяч дев'ятсот сорок дві) гривень.

Під час судового розгляду, позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів які б підтверджували той факт, що договір про спільну діяльність від 30 березня 2006 року № 1 не припинено та є чинним та продовження позивачем роботи з організації розробки проектно-кошторисної документації по передбачених у пункті 1.2 договору проектах і проведення заходів з отримання дозволів і узгоджень державних органів на проведення відповідних робіт.

Перевіркою також встановлено, що позивач мав взаємовідносини із товариством з обмеженою відповідальністю «БМК-15» відповідно до договору від 26 квітня 2013 року № П-2326 а також договору від 02 липня 2013 року № 187, з товариством з обмеженою відповідальністю «Білтек» відповідно до договору від 26 квітня 2013 року № 140, та договору від 30 серпня 2013 року № 202, з товариством з обмеженою відповідальністю «Демос-Буд» відповідно до договору від 29 квітня 2015 року № 303/1. Щодо вказаних контрагентів, а також контрагентів, з якими співпрацюють зазначені товариства, наявні відкриті кримінальні провадження. Фінансово-господарська діяльність зазначеними товариствами не здійснювалась. Реальне здійснення фінансово-господарської діяльності контрагентами позивача неможливо встановити.

Перевіркою встановлено наявність у позивача результатів виконаних робіт, однак не підтверджено джерело їх походження та фактичних виконавців зазначених робіт.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що отримані позивачем послуги по виконанню робіт є безоплатно отриманими та відповідно до вимог пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України а також пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року за № 860/4153, а тому їх вартість із податком на додану вартість підлягає включенню до складу інших доходів звітного періоду відповідно до дати фактичного їх отримання на загальну суму 240226,00 (двісті сорок тисяч двісті двадцять шість) гривень за 2015 рік.

Враховуючи викладене, перевіряючими вірно встановлено порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого підприємством завищено показники, задекларовані у розділі 10.1 (колонка Б) податкової декларації з ПДВ «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою та ставкою 7%, крім ввезення товарів на митну територію України» по взаємовідносинах з ТОВ «БМК-15», ТОВ «Білтек», ТОВ «Демос-Буд» на загальну суму 667092,00 (шістсот шістдесят сім тисяч дев'яносто дві) гривень.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя-доповідач В.І. Келеберда