Справа № 822/2432/17
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2432/17

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

11 січня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року (прийняту об 11:40 в м. Хмельницькому та складену в повному обсязі 06 листопада 2017 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання недійсними та скасування вимоги та рішення,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2017 року позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області форми "Ф" № НОМЕР_1 від 09 серпня 2017 року та рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області № НОМЕР_2 від 09 серпня 2017 року про застосування штрафних санкцій.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_2, зареєстрований виконавчим комітетом Кам'янець-Подільської міської ради 23 вересня 2013 року, перебуває на обліку в Кам'янець-Подільській ОДПІ.

У період з 21.03.2017 по 10.04.2017 посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки: НОМЕР_3, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

За результатами вказаної перевірки складено акт №0377/22-01-13-03/НОМЕР_3 від 18.04.2017, у висновках якого зафіксовано, що документальною плановою виїзною перевіркою встановлені порушення суб'єктом господарювання:

- пп. "а" п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 ПК України зі змінами та доповненнями та п. 6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затвердженого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218 - порушено ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему;

- п. 44.1 ст. 44, п. 177.4 ст. 177 ПК України - підприємцем, в періоді, що перевірявся занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 77631,35 грн. в 2016 році;

- п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", пп. 2 п. 5 розділу ІV Наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - позивачем занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 43564,31 грн., в тому числі в 2015 році - 27614,31 грн., в 2016 році - 15950,00 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПК України - позивачем в періоді, що перевірявся занижено суму податкових зобов'язань з військового збору в розмірі 6469,28 грн.;

- пп. 168.1.2, пп. 168.1.4, п. 168.1 ст. 168, пп. "а" п. 176.2 ст. 176, пп. 1.4, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України - позивачем несвоєчасно перераховано до відповідного бюджету утриманих сум військового збору з виплачених та/або нарахованих доходів фізичним особам в сумі 2,15 грн., в т.ч. в лютому 2016 року в розмірі 0,47 грн., в березні 2016 в розмірі 1,68 грн.;

- пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п.202.1 ст. 202 ПК України - позивачем несвоєчасно подано до Кам'янець-Подільської ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за лютий 2015 року, а саме: граничний термін подання декларації 20.03.2015 року, фактично подано декларацію 21.03.2015 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем винесені: вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області форми "Ф" № від 09.08.2017, якою збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного внеску на суму 43564,31 грн., та рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області № від 09.08.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції в розмірі 7117,86 грн.

Не погодившись із вказаними вимогою та рішенням, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 4 цього Закону визначено перелік платників податків, до яких належить і позивач.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 1 Закону (в редакції, яка діяла до 01 січня 2016 року) максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок. З 01 січня 2016 року (редакція Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 24.12.2015 року) максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти пяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Частиною 11 статті 8 Закону (в редакції, яка була чинною до 01.01.2016 року) передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

З 01 січня 2016 року частиною 5 статті 8 Закону визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В силу вимог ч. 2 ст. 9 Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

ОСОБА_5 недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, як: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Так, в акті № 0377/22-01-13-03/НОМЕР_3 від 18.04.2017 року відповідач вказує, що за наслідками проведеної перевірки контролюючим органом встановлено, що суб'єктом господарювання занижено суму чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок в сумі 431 285,3 грн. за 2016 рік та занижено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок з врахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в розмірі 152080,18 грн., в тому числі за 2015 р. - 79 580,18 грн., за 2016 р. - 72 500,00 грн. У зв'язку з цим, на думку відповідача, платником занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, що підлягає сплаті до бюджету, всього на суму 43 564,31 грн.

Зазначене, на переконання відповідача, сталося внаслідок включення суб'єктом господарювання до складу витрат за 2015-2016 роки вартості повернутих та списаних товарів.

Разом з тим, з аналізу наявних в матеріалах справи первинних документів, судом не встановлено включення позивачем до документально підтверджених витрат вартості повернутих та списаних товарів у 2015-2016 роках. Крім цього, включення вартості відповідних товарів до витрат не довела у судовому засіданні і представник відповідача.

Відповідно до пп. 117.4.1 п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать , зокрема витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат.

Враховуючи принцип роботи позивача з постачальниками та покупцями, обставини справи щодо повернення не реалізованого товару та списання певного товару, дослідивши копії книги обліку доходів і витрат, договори поставки, видаткові накладні, накладні на повернення від покупця, накладні повернення постачальнику, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що позивач не відносив спірні суми до витрат, а тому підстави для винесення податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_1 від 09 серпня 2017 року та рішення про застосування штрафних санкції № НОМЕР_2 від 09 серпня 2017 року були відсутні , у зв'язку з чим останні підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що ФОП ОСОБА_2 сплачено судовий збір при поданні адміністративного позову до суду першої інстанції у розмірі 674,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №288 від 21.08.2017 року, на виконання вимог ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.09.2017 року позивачем доплачено судовий збір у розмірі 606,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 300 від 06 вересня 2017 року, а при поданні апеляційної скарги сплачено 1490 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 349 від 16 листопада 2017 року.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області форми "Ф" № НОМЕР_1 від 09 серпня 2017 року та рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області № НОМЕР_2 від 09 серпня 2017 року про застосування штрафних санкцій.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2 770, 00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 січня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_5