Справа № 755/11869/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 (далі - Позивач, ОСОБА_3.) звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, Лівобережне ОУПФ) про визнання неправомірними дій Лівобережного ОУПФ та зобов'язання вчинити дії щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст. ст. 26, 27, 40, 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014-2016 роки з 04.04.2017 року.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивач вперше звернувся із заявою про призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у квітні 2017 року, призначення пенсії повинно здійснюватися із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року призначення пенсії.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на залишенні судом поза увагою факту, що оскільки призначення пенсії Позивачу згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб» здійснювалося за правилами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то переведення з одного виду пенсії на інший обґрунтовано відбувалося із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), з якого сплачені страхові внески, за 2013 рік.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач з 29.12.2014 року перебуває на обліку у Лівобережному ОУПФ та у період з 29.12.2014 року по 03.04.2017 отримував пенсію, призначену відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 34).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 04.04.2017 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 9).

Згідно розпорядження Лівобережного ОУПФ від 03.05.2017 року №311266 ОСОБА_3 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також припинено виплату пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 36). При цьому, зі змісту розрахунку від 01.05.2017 року №1 вбачається, що заробіток для обчислення пенсії обраховувався із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2013 рік (а.с. 12-14).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 9, 40, 45, 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також врахувавши правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 31.03.2015 року у справі №21-612а14, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки Позивач набув право на пенсію за віком відповідно до вимог вказаного закону у 2017 році, у зв'язку з чим пенсія останньому повинна бути призначена та нарахована виходячи з показника заробітної плати за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була чинна на момент призначення Позивачу пенсії за вислугу років, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка була чинною на момент звернення ОСОБА_3 із заявою про призначення пенсії за віком, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Приписи ст. 6 згадано Закону визначають, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Як свідчать матеріали справи, однак не було враховано Відповідачем, виплата пенсії, призначеної Позивачу на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», була припинена з 03.04.2017 року, а призначення пенсії за віком з 04.04.2017 року здійснювалося у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон про ЗДПС).

Отже, у межах спірних правовідносин, як вірно зазначив суд першої інстанції, мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.

Положеннями до ч. 1 ст. 9 Закону про ЗДПС закріплено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Приписи ч. 3 ст. 45 вказаного Закону визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що положеннями ч. 3 ст. 45 Закону про ЗДПС регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом про ЗДПС, однак, як було встановлено раніше, у спірному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Аналогічний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 31.03.2015 року у справі №21-612а14, від 09.06.2015 року у справі №21-550а14, від 02.12.2015 року у справі №193/1029/14-а, від 22.12.2015 року у справі №2-а/199/138/14.

У наведеному контексті посилання Апелянта на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення», якою передбачено, що пенсії, призначені (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005-2006 роки відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей) та із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2003-2006 роки відповідно до «Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», перераховуються із застосуванням показників відповідно середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік та середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2007 рік, судова колегія оцінює критично, оскільки даним нормативним актом визначається питання призначення і перерахунку пенсії виключно у межах одного з перелічених вище законів.

Так, ОСОБА_3 було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», приписи якого передбачають інші підстави та порядок призначення пенсії, що не було враховано Апелянтом. Водночас, за призначенням пенсії відповідно до Закону про ЗДПС Позивач звернувся вперше у 2017 році, у зв'язку з чим посилання Відповідача про необхідність застосування показника середньої заробітної плати (доходу), з якого були сплачені страхові внески, за 2013 рік, є безпідставним.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що Дніпровський районний суд м. Києва вірно зазначив про те, що оскільки у межах спірних правовідносин мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону, застосування Лівобережним ОУПФ показника середньої заробітної плати (доходу), з якого були сплачені страхові внески, за 2013 рік, є протиправним.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 16» січня 2018 року.