Справа № 813/1794/17
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2018 року № 813/1794/17

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», представник не прибув
до Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львова ГТУЮ у Львівській області, представник не прибув за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1, не прибула ОСОБА_2, не прибула ОСОБА_3, не прибув
про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЕКТ» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просило:

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер: 40483283 від 16.01.2014 року виданою Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Бандери, буд. 59.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не згідний із спірною постановою, оскільки така винесена з порушенням встановленого законом порядку. Накладений арешт на заставне майно позивача порушує його право як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки з метою погашення кредитної заборгованості за відповідним кредитним договором.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (треті особи по справі) передали в іпотеку в забезпечення виконань зобовязань за відповідним кредитним договором - нерухомість, а саме: квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Бандери, буд. 59.

На підставі відповідних договорів факторингу та договорів відступлення прав вимоги за договором іпотеки кредитором і іпотекодержателем вищевказаного нерухомого майна є позивач.

Позивач вважає, що наявність арешту майна робить неможливим реалізацію предмету іпотеки та задоволення вимог позивача про погашення кредитної заборгованості.

Також, позивач зазначає, що відповідач не повідомив позивача про накладення арешту на майно, яке перебуває у його заставі чим порушив вимоги ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача в судове засідання 09.01.2018 року не прибув, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задоволити.

Відповідач та треті особи участь особисто чи уповноваженого представника в судових засіданнях не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи, про наявність поважних причин неприбуття суд не повідомили, заперечення на адміністративний позов суду не надали.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що 27.06.2017 року провадження у даній справі зупинялось, зупинення у справі продовжувалось, судом здійснювались запити до відповідача щодо надання доказів у справу та 28.11.2017 року провадження у справі поновлено.

Судом встановлені наступні обставини:

15.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 підписано договір про надання споживчого кредиту № 0.

15.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (як іпотекодержателем) та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (як іпотекодавцями) підписано договір іпотеки, предметом якого була квартира №2, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Бандери, буд. 59.

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем підписано договір факторингу №4, предметом якого була передача у власність права вимоги та її оплата.

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем підписано договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно якого позивач прийняв права вимоги за іпотечними договорами, в тому числі щодо третіх осіб.

Згідно Інформаційної довідки № 79977025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта 09.02.2017 року, 16.01.2014 року зареєстровано арешт нерухомого майна за № 16925594, на підставі постанови про арешт майна боржника та серії та номер: 40483283 від 16.01.2014 року Франківського ВДВС ЛМУЮ, обєкт обтяження - квартира №2, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Бандери, буд. 59.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, що наявність арешту майна робить неможливим реалізацію предмету іпотеки та задоволення вимог позивача про погашення кредитної заборгованості. Підставою скасування спірної постанови є не повідомлення відповідачем позивача про накладення арешту на майно, яке перебуває у його заставі чим порушено вимоги ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказані обставини, та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Докази надані позивачем: договір про надання споживчого кредиту № 0, договір іпотеки, договір факторингу №4, договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, інформаційна довідка № 79977025, судом відхиляються, оскільки такі не є підставою для скасування спірної постанови.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем щодо наявності підстав скасування спірної постанови в частині, оскільки такі позовні вимоги обґрунтовані лише з підстав порушення відповідачем вимог ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» щодо неповідомлення позивача про накладення арешту та порушення прав позивача, як іпотеко держателя та Законом України «Про іпотеку». Юрисдикція адміністративних судів поширюється лише на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Наявність права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за відповідними зобовязаннями, не є беззаперечною підставою для визнання протиправною і скасування спірної постанови.

Відповідно позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Норми права, які застосував суд, наступні:

Частина 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Мотиви застосування вказаних норм наступні: зазначена норма встановлює підстави та порядок зняття арешту.

Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував:

Частина ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі;

Закон України «Про іпотеку».

Мотиви їх не застосування наступні: ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка викладена позивачем в позовній заяві, не діяла на час винесення спірної постанови 16.01.2014 року. Закон України «Про іпотеку», щодо предмету спору, не є підставою для скасування спірної постанови в частині.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст. 297 КАС України, Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі 18.01.2018 року.

Суддя Гавдик З.В.