Справа № 335/14359/17
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 січня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соболєвої І.П., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2017 до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі відповідач, Пенсійний фонд), в якому позивач просить суд:

визнати дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо призначення їй пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік та відмови в її перерахунку та виплаті грошової допомоги протиправними;

зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення (2014, 2015, 2016) за призначенням пенсії із підвищенням її розміру відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 21.08.2017 року із урахуванням різниці, що вже була виплачена;

зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із врахуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення (2014, 2015, 2016) за призначенням пенсії.

В обґрунтування позову зазначає, що їй управлінням Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, з 13.12.2004 року було призначено пенсію по вислузі років згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику в галузі охорони здоров`я, виплата якої не проводилась, оскільки позивач працевлаштувалась за професією, що дає право на призначення пенсії по вислузі років.

19.08.2017 році позивач набула права на призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки їй виповнилось 58 років, і на цей час вона мала понад 30 років загального стажу.

У звязку із тим, що пенсію за віком позивачу було призначено з 21.08.2017 року із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік у сумі 1197,91 грн., без надбавки встановленої ч. 3 ст. 29 Закону № 1058, та без виплати грошової допомоги згідно із п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, вона зверталась до відповідача із заявами з вимогами поновити її права на отримання належного розміру пенсії.

Листами від 31.10.2017 року № 374/В-9 та № 373/В-9 відповідач її звернення залишив без задоволення, з тих підстав, що позивачу з 13.12.2004 року вже була призначена пенсія.

Враховуючи, що пенсія за вислугу років ОСОБА_1 не виплачувалась, за її поновленням вона не зверталась, своє право на отримання пенсії за віком згідно із Законом України №1058 раніше не реалізовувала, вона вважає дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з приводу призначення її пенсії такими що порушують її законні права та інтереси, оскільки ґрунтуються на безпідставних мотивах і не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправними, у звязку із чим звернулась до суду.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2017 відкрито скорочене провадження у справіф.

Згідно із п. 1 абз. 10 Прикінцевих положень КАС України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України (редакція з 15.12.2017) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2017 було витребувано від відповідача завірену належним чином копію пенсійної справи позивача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчута правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Отже, механізм нарахування соціальних виплат повинен відповідати критеріям пропорційності та справедливості і є конституційно допустимим до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 7КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Судом встановлено, що позивачу з 13.12.2004 року було призначено пенсію за вислугу років згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику охорони здоровя, що підтверджується копією протоколу № 212005 від 20.12.2004 року.

Також вказаною копією протоколу підтверджується призначений позивачу розмір щомісячної пенсійної виплати в сумі 284,69 грн.

Згідно із копією розпорядження від 14.01.2005 року № 148151 виплата пенсії по вислузі років позивачу була припинена з 20.12.2004 року, про що також вказано у листі відповідача від 31.10.2017 року № 374/В-9.

19.08.2017 року позивачу виповнилось 58 років, на цей час вона мала понад 30 років загального страхового стажу, тому за її особистою заявою відповідачем з 21.08.2017 року була призначена пенсія за віком згідно із Законом України«Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією розпорядження відповідача від 22.08.2017 року №148151.

Правомірність своїх дій щодо обчислення розміру пенсії позивача відповідач обґрунтовує в листі від 31.10.2017 року № 374/В-9, в якому вказує на переведення її з пенсії за вислугою років на пенсію за віком відповідно до ст. 26, 40 та п. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік - 1197,91 грн., який враховується під час призначення попереднього виду пенсії.

Із заявою про поновлення виплати пенсії за вислугою років позивач не зверталась, протилежного відповідачем не доведено.

Згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Отже, поновлення виплати раніше призначеної пенсії за вислугою років на час звернення позивача за призначенням пенсії за віком було неможливим, оскільки вона не була звільнена з посади, що надавала їй право на отримання пенсії за вислугою років.

Враховуючи наведене, у відповідача ну було підстав для переведення з одного виду пенсії на інший.

При цьому суд звертає увагу, що правила ч. 3 ст. 45 Закону поширюється виключно на випадки переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсії, які передбачені ст. 9 зазначеного Закону (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), в той час як у спірних правовідносинах має місце перехід на інший вид пенсії за іншим Законом. Тому положення ч. 3 ст. 45 Закону в частині переведення з одного виду пенсії на інший до спірних відносин не можуть бути застосовані.

Крім того, аналіз змісту ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», вказує на те, що тільки за бажанням пенсіонера при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми ч. 3 вказаної правової норми щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач просила призначити їй пенсію із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, а оскільки такої згоди не було, то і у відповідача не було підстав застосовувати показник середньої заробітної плати за 2007 рік.

Аналогічні правові позиції висловлені Вищим адміністративним судом України у постановах від 01.12.2013 р. по справі № К/800/38624/13, від 02.04.2014 по справі № К/800/45035/13, від 16.01.2014 по справі № К/800/1384/13.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки позивач по досягненні пенсійного віку звернулась за призначенням пенсії за віком вперше, суд приходить до висновку, що при її обчисленні відповідач повинен був застосовувати показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінкам, які народилися по 31.12.1961 року, встановлено надбавку в розмірі 2,5% основного розміру пенсії за кожні шість місяців більш пізнього виходу на заслужений відпочинок із 55 до 60 років.

ОСОБА_1 народилась 19.08.1959 року, тому при призначенні пенсії за віком у 2017 році їй мала бути встановлена вищевказана надбавка за більш пізній вихід на пенсію за віком.

Відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

В листі від 31.10.2017 року № 373/В-9 відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, оскільки з 13.12.2004 року їй вже була призначена пенсія за вислугою років.

Згідно із п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, підставою для відмови у невиплаті грошової допомоги у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком є саме стале отримання будь-якої пенсії, а не призначення та нарахування пенсії.

Статтею 1 Закону України«Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зазначено, що пенсіонер це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію. При цьому пенсія даною нормою тлумачиться як щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування.

З матеріалів справи вбачається, що до призначення пенсії за віком у 2017 році позивач у повному обсязі щомісячної пенсійної виплати у сумі 284,69 грн. жодного разу не отримувала.

Факт призначення пенсії на 6 днів не свідчить про стале отримання щомісячних пенсійних виплат та не може враховуватись судом, як факт що породжує негативні юридичні наслідки для позивача, зокрема, щодо позбавлення її прав на отримання вказаної грошової допомоги.

Враховуючи, що позивач до призначення пенсії за віком не отримувала будь-яку пенсію, позовні вимоги щодо зобовязання відповідача виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій за віком, обчислених із врахуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії та у 2017 році підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Між тим, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували правомірність його дій при призначенні позивачу пенсії за віком у 2017 році.

Відповідно до п. 3, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України суду у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскаржені дії відповідача щодо обчислення розміру пенсії та відмови у виплаті надбавки й грошової допомоги не відповідають встановленим у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям визначення правомірності дій субєктів владних повноважень, тому мають бути визнані протиправними із скасуванням відповідного розпорядження та зобовязанням відповідача перерахувати та виплатити пенсію за віком та грошову допомогу з урахуванням різниці, яка вже була виплачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сума судового збору у розмірі 1 280,00 гривень сума підлягає стягнкнню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ч. 2 ст. 19, 46 Конституції України, ст. 7, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 40, 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», 2, 9, 77, 242246, п. 2 ч. 1 ст. 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік та відмову в її перерахунку та виплаті грошової допомоги протиправними.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення (2014, 2015, 2016) за призначенням пенсії із підвищенням її розміру відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 21.08.2017 із урахуванням різниці, що вже була виплачена.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із врахуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення (2014, 2015, 2016) за призначенням пенсії.

Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн., 00 коп. стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (, юридична адреса: 69057, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Гагаріна, будинок 2-Б).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через суд першої інстанції.

Суддя: І.П.Соболєва