Справа № 826/3922/17
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3922/17 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ганечко О.М.,

суддів: Коротких А.Ю., Федотова І.В.,

при секретарі: Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправною відмови щодо виплати вихідної допомоги, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправною відмови щодо виплати вихідної допомоги, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необ'єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи не з'явився, будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає слуханню справи у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. ст. 315 ч. 1 п. 2, 317 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Постанови Верховної Ради України від 18.04.2013 № 206-VІІ наказом від 14.05.2013 № 484-к позивача 14.05.2013 року зараховано до штату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Пунктом 1 наказу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2016 № 213-кв позивачу була надана відпустка (основна та додаткова) на період з 08.08.2016 по 05.10.2016.

Проте, у зв'язку з надходженням до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 № 1600-VІІІ, якою позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку (зареєстровано судом 03.10.2016 за вх. № 2018/0/3"- 16; відмітка управління кадрової роботи суду від 04.10.2016), наказом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2016 № 864-к «Про звільнення ОСОБА_2.», відповідно до пункту 7 розділу XII «Прикінцеві та пребідні положення» Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», пункту 4 частини першої статті 34 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», статей 12, 22 та 24 Закону України «Про відпустки», ОСОБА_2 вважається звільненим 22.09.2016 у зв'язку з виходом у відставку.

Цим же наказом визнано таким, що втратив чинність з 22.09.2016 пункт 1 наказу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2016 № 213-кв. Зазначені накази є чинними.

В той же час, вважаючи себе таким, що має право на вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, позивач звернувся до відповідача зі заявою від 24.02.2017 вх. № 30/0/10-17 щодо виплати такої вихідної допомоги.

За результатом розгляду зазначеної заяви, відповідачем була надана позивачу відповідь від 03.03.2017 вих. № 191-430/0/4-17 про відсутність правових підстав щодо задоволення вказаної заяви, оскільки звільнення з посади судді ВССУ Верховною Радою України, у зв'язку з поданням заяви про відставку, здійснено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, яким не передбачалась виплата судді вихідної допомоги.

За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти діють з моменту набрання ними чинності і поширюються на всі правовідносини, які виникли під час їхньої дії за виключенням, якщо вони погіршують правове становище особи або в інший спосіб порушують права і законні інтереси особи .

Цей принцип закріплений у ч. 1 ст.58 Конституції України.

Даючи офіційне тлумачення положенню ч. 1 ст. 58 Конституції України, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 9 лютого 1999 року N 1- рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив що «дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

У відповідності до ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402- VIII, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Зазначений Закон набрав чинності з 30 вересня 2016 року.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 10-рп/2013 від 19 листопада 2013 року зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу.

За загальним правилом, вихідна допомога пов'язана з виконанням працівником своїх трудових обов'язків і підлягає виплаті за обставин та в розмірах, встановлених законом (ст.44 КЗпП України).

Згідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегією суддів встановлено, що фактично трудові відносини між позивачем і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ припинилися 04.10.2016 року.

Тобто, фактично реалізувати право судді у відставці, зокрема право на , вихіддну допомогу судді, позивач міг лише з 04.10.2016 року.

Крім того, як встановлено колегією суддів, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402- VIII, набрав чинності 30 вересня 2016 року, а отже на момент можливості реалізувати позивачем право на отримання вихідної допомоги (04.10.2016 року) діяла норма, якою була передбачена виплата вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки фактично трудові відносини між позивачем і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ припинилися 04.10.2016 року, отже і реалізувати право судді у відставці, зокрема право, отримання вихідної допомоги, позивач міг з 04.10.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, спростовують висновки суду першої інстанції та є підставою для її скасування, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2017 року скасувати та прийняти нову, якою позов ОСОБА_2 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправною відмови щодо виплати вихідної допомоги, зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо виплати ОСОБА_2 вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.

Зобов'язати Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Ганечко

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких

Повний текст постанови виготовлений 17.01.2018 року.