Справа № 308/12798/17
Суддя: Данко В. Й.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та зобовязання здійснити перерахунок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та зобовязання здійснити перерахунок.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заявила клопотання, в якому просила суд матеріали даного адміністративного позову передати на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду за правилами предметної підсудності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення даного клопотання заперечив, з підстав порушення Конституції України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, позивача, матеріали справи, розглянувши питання щодо предметної підсудності даного адміністративного позову і надіслання справи за підсудністю до належного суду, суд прийшов до наступного висновку.

03.10.2017 року Верховною Радою України прийнято закон № 2147 V11 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Згідно з Прикінцевими положеннями, вказаний Закон набирав чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" - з 15 грудня 2017 року.

Вказаним Законом КАС України викладено в новій редакції.

Згідно з положеннями ст.18 КАС України 2005 року, яка визначала предметну підсудність адміністративних справ, місцевим загальним судам як адміністративним судам були підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Статтею 20 КАС України в редакції від 15.12.2017 року розмежовано предметну юрисдикцію адміністративних судів. Розмежовуючи предметну юрисдикцію адміністративних суддів, законодавець визначив, що адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до п.10 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України 2017 року, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За приписами ч.3 ст.30 КАС України, справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та зобовязання здійснити перерахунок відкрито ухвалою судді від 14.12.2017 року, справа по суті не розглядалася, отже підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1 КАС України, Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з положеннями статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується верховенством права. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 8 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", як одну із засад організації судової влади проголошено право на повноважний суд, що передбачає розгляд справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом, та суддею, який визначається згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. Процесуальними кодексами визначаються вимоги до складу суду. В сукупності ці правила забезпечують розгляд справи судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на цене вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Інтерпретація суті поняття "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом у рішенні по справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року та полягає у наступному:

23. Відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року)…

24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

25. У пп. 107-109 рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

У пункті 64 рішення у справі "Jorgic проти Німеччини" від 12.07.2007 року ЄСПЛ вказав, що справу перш за все слід розглянути за статтею 6 § 1 Конвенції щодо того, чи був заявник засуджений "судом, встановленим законом". Суд зазначає, що цей вислів віддзеркалює принцип верховенства права, котрий є невідємною частиною системи захисту, запровадженої Конвенцією і її Протоколами. "Закон", у розумінні статті 6 § 1, включає, зокрема, законодавство щодо встановлення і компетенції судових органів (див.,interalia,Laventsпроти Латвії, № 58442/00, § 114, 28 листопада 2002 р.). Отже, якщо суд не має юрисдикції судити відповідно до чинних положень національного права, він не є "встановленим законом" у розумінні статті 6 § 1 (для порівняння, Coлmeта Інші проти Бельгії, №№ 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 і 33210/96, §§ 99 і 107-08, ECHR 2000-VII).

Таким чином, виходячи з аналізу КАС України, ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прецедентної практики ЄСПЛ, враховуючи заяви сторін, суд приходить до висновку про необхідність направлення адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та зобовязання здійснити перерахунок для розгляду по суті за підсудністю до Закарпатського окружного адміністративного суду, якому ця справа предметно підсудна, в силу вимог ст.20 КАС України, оскільки Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області, після набрання чинності КАС України в редакції від 15.12.2017 року, не є судом, встановленим законом та повноважним судом на розгляд справи цієї категорії.

Подальший розгляд справи Ужгородським міськрайонним судом та ухвалення судового рішення у цій справі порушуватиме права сторін на розгляд їх спору повноважним та встановленим законом судом.

За правилами п.1 ч.3 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Статтею 29 КАС України встановлено, що суд передає адміністративну справу на розгляд до іншого адміністративного суду після відкриття провадження, якщо буде встановлено її підсудність іншому суду.

Спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому ст.29 КАС України, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана (ч.ч.1, 2 ст.30 КАС України).

На підставі викладеного та керуючись п.10 Розділу VІІ «Перехідні положення», ст.ст.20, 29, 30, 241, 248, 256, 294 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Передати адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та зобовязання здійснити перерахунок на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч.2 ст.299 цього Кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_3