Справа № 2а-2919/10/0870
Суддя: Янюк Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2010-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2010 року < Текст > Справа № 2а-2919/10/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Янюк О.С.,

при секретарі судового засідання Світлицькій О.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність від 11.06.2009 № 07-24/2866);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 10.06.2010 № б/н)

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Закритого акціонерного товариства «Санаторій-профілакторій МЕМЗ», м. Мелітополь Запорізької області

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

ВСТАНОВИВ:

У травні 2010 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Закритого акціонерного товариства «Санаторій-профілакторій МЕМЗ» (далі - ЗАТ «Санаторій-профілакторій МЕМЗ», відповідач), в якому просить стягнути з відповідача суму адміністративно-господарський санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році та пеню у розмірі 11 327,73грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та надав пояснення, аналогічні викладеним у адміністративному позові. Вказує, що відповідач надав позивачу ОСОБА_3 про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік, у якому відобразив наявність штатного працівників-інваліда у кількості 1 особи, проте на день подання ОСОБА_3 фактично на підприємстві інваліди не працювали, у звязку із чим до відповідача застосовані адміністративно-господарські санкції у розмірі 11 193,33грн. та пеня у розмірі 134,40грн.

Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечив із підстав, викладених у відгуку на позов. Зокрема вказує, що позивачем невірно визначено суму адміністративно-господарський санкцій. Вважає, що оскільки середня облікова кількість штатних працівників, які працювали на ЗАТ «Санаторій-профілакторій МЕМЗ» у 2009 році, склала 15 осіб, то у відповідності до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» розмір адміністративно-господарської санкції повинен визначатися у розмірі половини середньої річної заробітної плати на підприємстві. Оскільки річна заробітна плата на підприємстві відповідача склала 11 193,33 грн., то сума санкції повинна становити 5 596,66 грн., а сума пені 66,80грн. Просить задовольнити позов частково із урахуванням наведеного конррозрахунку адміністративно-господарських санкцій та пені.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

16.02.2010 відповідачем надано позивачу ОСОБА_3 про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік - форма №10-ПІ (далі - ОСОБА_3). Відповідно до указаного звіту відповідачем відображено:

середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 15 осіб (рядок 01);

з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 осіб (рядок 02);

кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати у відповідача на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» -1 осіб (рядок 03);

сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів не зазначена (рядок 06).

Відповідно до списку працюючих інвалідів-штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2009 році, на ЗАТ «Санаторій-профілакторій МЕМЗ» у період з 11.08.2003 по 01.10.2009 працював інвалід ОСОБА_4 У вказаному списку зазначено, що інвалід у 2009 році фактично відпрацював на підприємстві 4 місяці.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантії їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя з індивідуальними здібностями та інтересами визначаються Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-ХІІ (далі Закон №875-ХІІ).

Відповідно до вимог ст. 17 Закону №875-ХІІ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів їм забезпечується право працювати на підприємствах (обєднаннях), в установах і організаціях із звичайними умовами праці, в цехах і на дільницях де застосовується праця інвалідів, а також займатись індивідуальною та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Відмова в укладенні трудового договору з мотивів інвалідності не допускається за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Статтею 18 Закону №875-ХІІ визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у т.ч. спеціальні робочі місця створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (ч.2 ст.19 Закону №875-ХІІ).

Із змісту ОСОБА_3 вбачається, що відповідачем відображена середньооблікова кількість штатних працівників у 2009 році у кількості 15 осіб, а тому згідно з приписами ч.1 ст. 19 Закону №875-ХІІ, середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві відповідача у 2009 році повинна складати 1 особу.

Основні методологічні положення щодо визначення показників кількості працівників у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об'єктивної статистичної інформації щодо зайнятості працівників та розмірів їхньої оплати праці визначаються Інструкція зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286 (далі - Інструкція).

Згідно п.2.2 Інструкції облікова кількість штатних працівників визначається на певну дату звітного періоду.

Із матеріалів справи вбачається (список працюючих інвалідів-штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2009 році), що інвалід-штатний працівник на ЗАТ «Санаторій-профілакторій МЕМЗ» у 2009 році на підприємстві відпрацював 4 місяці, а тому, згідно із положеннями Інструкції, статистична кількість інвалідів, працюючих на підприємстві на протязі 2009 року склала 0 осіб.

Згідно ст. 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Із матеріалів справи вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника, які працювали у відповідача у 2009 році, складає 11 193,00грн. (рядок 05 ОСОБА_3), а тому сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу з працевлаштування інвалідів у 2009 році складає 11 193,00 грн.

Суд не погоджується із твердженням представника відповідача, що оскільки на підприємстві у 2009 році працювало 15 осіб, то розмір адміністративно-господарських санкцій повинен визначатися у розмірі половини середньої річної заробітної плати на підприємстві. Так, ст.20 Закону №875-ХІІ встановлено, що розмір адміністративно-господарських в розмірі половини середньої річної заробітної плати визначається у разі, якщо на підприємстві працює до 15 осіб. Тобто, наявність штатних працівників у кількості 15 і більше осіб передбачає визначення адміністравтино-господарських санкцій у розмірі середньої річної заробітної плати.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою ст.19 цього Закону (ч.4 ст.20 Закону №875-ХІІ).

Згідно ч. 2 ст. 20 Закону №875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нараховану на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума за один день прострочення сплати відповідачем суми адміністративно-господарський санкцій складає 3,36грн. При цьому, період прострочення сплати - з 16.04.2010 по 27.05.2010 (40 дні). Отже, сума пені складає 134,40грн. (3,36 х 40).

Згідно із вимогами ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Аналізуючи вище викладені норми суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів п. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст.161-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Санаторій-профілакторій МЕМЗ» (, р/р 201 ЗФ АТ «Брокбизнесбанк», МФО 373254) суму адміністративно-господарський санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році у розмірі 11 327,73грн. (одинадцять тисяч триста двадцять сім грн. 73 коп) на користь Державного бюджету м. Мелітополь Запорізької області (р/р 0013, код платежу 50070000, ГУДКУ у Запорізькій області, , МФО 813015). Видати виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі у відповідності до вимог ст. 160 КАС України оформлена і підписана 19.07.2010.

Суддя О.С.Янюк