Справа № 826/4305/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 січня 2018 року № 826/4305/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пежо Сітроен Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Пежо Сітроен Україна» (далі - позивач, ТОВ «Пежо Сітроен Україна») з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 24.12.2013 № повністю;

- від 17.03.2014 № в частині, а саме на суму 1 765 988 грн. основного зобов'язання та 441 497 грн. штрафних санкцій;

- від 17.03.2014 № в частині, а саме на суму 938 179 грн. основного зобов'язання та 234 545 грн. штрафних санкцій.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2014 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 17.03.2014 № в повному обсязі та від 24.12.2013 № в повному обсязі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2014 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2014 в частині відмови в задоволенні адміністративного позову скасовано, ухвалено в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення від 17.03.2014 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання податку на додану вартість за основним платежем 938 179, 25 грн. та штрафними санкціями 234 545, 0 грн. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2014 залишено без змін.

Вищий адміністративний суд України замінив Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.09.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2014 в частині щодо задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.12.2013 № залишено без змін. В іншій частині справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, розгляду підлягають позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- від 17.03.2014 № в частині 1 765 988 грн. основного зобов'язання та 441 497 грн. штрафних санкцій;

- від 17.03.2014 № в частині 938 179 грн. основного зобов'язання та 234 545 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2017 справа прийнята до провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем у порушення норм податкового законодавства України, прийняті протиправні податкові повідомлення-рішення, яким позивачу неправомірно збільшено суму грошового зобов'язання і застосовані штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість та податку на прибуток, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

В судове засідання 12.12.2017 представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент постановлення ухвали), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент постановлення ухвали), суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників (далі - Центральний офіс) проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Пежо Сітроен Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2012.

За результатами перевірки складено акт №1451/42-30/36872294 від 09.12.2013, згідно висновків якого відповідач встановив, зокрема, порушення позивачем вимог:

- пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пункту 44 статті 44, підпункту 135.4.1 пункту 135.4, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.1 статті 137, підпункту 138.1.1, пункту 138.1, пункту 138.2, статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого, занижено податок на прибуток за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 на загальну суму 6 158 004 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 187.1 статті 187, пункту 189.1 статті 189, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, 201.14, 201.15 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого, занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 на загальну суму 4 486 862 грн.

Позивач на підставі пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України надав заперечення до акта перевірки, за результатом розгляду яких Центральний офіс листом від 20.12.2013 №14246/10/42-158 повідомив про залишення висновків акта без змін.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято, зокрема, податкові повідомлення-рішення:

№ від 24.12.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 6 713 671 грн., в тому числі 4 486 862 грн. за основним платежем та 2 226 809 грн. штрафних санкцій;

№ від 24.12.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 7 681 030 грн., в тому числі за основним платежем 6 158 004 грн. та 1 523 026 грн. штрафних санкцій.

Не погоджуючись із вищезазначеними повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України.

Рішенням Міністерства доходів та зборів України від 28.02.2014 №3957/6/99-99-10-01-15 частково скасовані вказані податкові повідомлення-рішення.

На підставі рішення Міністерства доходів та зборів України від 28.02.2014 №3957/6/99-99-10-01-15, відповідачем 17.03.2014 прийняті нові податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 2 275 625 грн., в тому числі 1 829 459 грн. за основним платежем та 446 164 грн. штрафних санкцій;

№, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 453 114 грн., в тому числі 1 163 359 грн. за основним платежем та 289 755 грн. штрафних санкцій.

Згідно доводів позивача, він частково погоджується із даними податковими повідомленнями рішеннями та оскаржує їх тільки в частині, а саме: від 17.03.2014 № в частині 1 765 988 грн. основного зобов'язання та 441 497 грн. штрафних санкцій; від 17.03.2014 № в частині 938 179 грн. основного зобов'язання та 234 545 грн. штрафних санкцій.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 17.03.2014 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в оскаржуваній частині, суд встановив наступне.

В періоді, який перевірявся контролюючим органом ТОВ «Пежо Сітроен Україна» включило до складу валових витрат суму 7 228 189 грн. по взаємовідносинам із публічним акціонерним товариством «Банк професійного фінансування» і публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк».

Суд встановив, що між ТОВ «Пежо Сітроен Україна» (Імпортер) та ПАТ «Банк професійного фінансування» (Банк) укладено договір про організацію співробітництва від 01.06.2010.

Також, між ТОВ «Пежо Сітроен Україна» (Імпортер) та ПАТ «Креді Агріколь Банк» (Банк) укладено договір про організацію співробітництва від 01.06.2012.

Відповідно до умов вказаних договорів про організацію співробітництва, метою їх укладення є підвищення купівельної активності та спроможності громадян, розширення сфери надання послуг Банком із споживчого кредитування та збільшення числа потенційних споживачів послуг Імпортера.

Згідно умов договору від 01.06.2010, укладеного позивачем із ПАТ «Банк професійного фінансування» Імпортер доручає Банку, а Банк зобов'язується надавати Імпортеру послуги кредитування третіх осіб, зокрема, Клієнтів Імпортера на придбання транспортних засобів Імпортера за визначеними програмами кредитування в порядку та на умовах визначених вищевказаним договором протягом строку дії договору.

Банк має право отримати винагороду за послуги з кредитування, що надаються ним за дорученням Імпортера.

Підтвердженням надання Імпортеру послуг з кредитування клієнтів на умовах, встановлених цим Договором, є кредитні договори, укладені між Клієнтами та Банком.

За надання Банком послуг Імпортер зобов'язується сплачувати Банку комісійну винагороду щомісячно на підставі кредитних договорів, укладених Банком з Клієнтами в розрахунковому місяці та які відображені в Актах наданих послуг та реєстрах наданих послуг не пізніше 5 робочих днів з моменту їх надання Імпортеру Банком.

Відповідно до умов договору від 01.06.2012, укладеного позивачем із ПАТ «Креді Агріколь Банк», Імпортер замовляє, а Банк зобов'язується за винагороду через мережу свої філій та відділень надавати інформаційні та консультаційні послуги щодо придбання автомобілів Пежо та Сітроен із залученням кредитних коштів Банку.

За надання Банком послуг Імпортер зобов'язується сплачувати Банку комісійну винагороду щомісячно на підставі кредитних договорів, укладених Банком з Клієнтами в розрахунковому місяці та які відображені в Актах наданих послуг та Звітах наданих послуг не пізніше 5 робочих днів з моменту їх надання Імпортеру Банком.

Як вбачається із первинних документів, складених на виконання вказаних договорів та банківських виписок (а.с. 9-108 Т. ІІ), банки кредитували придбання споживачами автомобільних моделей імпортованих позивачем, а позивач сплачував банкам комісію за надані послуги.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування та/або фінансової звітності, інших документів, пов'язаних із обчисленням податків та зборів.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, до витрат, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку відносяться витрати, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.

К відповідності до положень пунктів 138.2, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що право на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість на суму понесених витрат надається платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

Таким чином, у податковому обліку витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Також облік показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, в т.ч. витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, здійснюється на підставі регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Відповідно до частини 3 статті 9 цього ж Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив, що на виконання договорів, укладених позивачем із ПАТ «Банк професійного фінансування» та ПАТ «Креді Агріколь Банк» оформлені акти наданих послуг, у яких відображено обсяги, продаж та розмір комісійної винагороди, кожен платіж враховувався у видатках 2012 року. До кожного акту складно детальний звіт із переліком автомобілів, які були продані за допомогою споживчого кредитування через мережу офіційних дилерів. Оплата комісій на користь банків підтверджується банківськими виписками.

Відповідач, визнаючи фактично реальність цих господарських операцій, разом з тим не визнав права позивача на декларування вказаних витрат та податкового кредиту, посилаючись на те, що вони сформовані за операціями, не пов'язаними з господарською діяльністю позивача. На думку відповідача, витрати на банківські комісії за споживче, кредитування не можуть відноситись до витрат позивача як імпортера автомобілів, придбання яких кредитується, оскільки продаж автомобілів здійснюється дилерами, які здійснюють самостійну торгівлю та стають власниками придбаного товару, при цьому їх доходом є не винагорода, а різниця між продажною та закупівельною ціною товару. Також відповідач зазначив, що оскільки згідно вказаних договорів про організацію співробітництва банки кредитують кінцевого споживача (покупця) автомобілів, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок дилера, який є продавцем даних автомобілів, то такі послуги не можуть бути використані в господарській діяльності позивача.

Суд відхиляє наведені доводи відповідача, оскільки витрати ТОВ «Пежо Сітроен Україна» по вищезазначеним господарським операціям з ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ПАТ «Банк професійного фінансування» спрямовані на забезпечення ефективного продажу автомобілів, імпортером яких є саме позивач, шляхом кредитування кінцевих споживачів. Незалежно від того, у кого з офіційних дилерів буде придбано автомобіль з використанням послуги кредитування, позивач як імпортер такого автомобіля отримує прибуток. Очевидною є зацікавленість імпортера у збільшенні попиту на автомобілі, в тому числі шляхом надання банками кредитів на їх придбання. В такому випадку понесення витрат спрямованих на збільшення споживчого попиту та ефективного збуту автомобілів, незалежно від того чи перебуває автомобіль у власності імпортера або вже передано дилеру, має зв'язок із господарською діяльністю позивача, оскільки переважне економічне значення такі витрати мають саме для імпортера.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Пежо Сітроен Україна» правомірно включило до складу витрат суму витрат, сплачену за договорами, укладеними з ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ПАТ «Банк професійного фінансування».

Стосовно доводів позивача про задвоєння відповідачем в акті перевірки суми витрат 169 710 грн. суд встановив наступне.

Як зазначив позивач, в акті перевірки відповідач, при розрахунку сум оплачених позивачем на користь ПАТ «Профін Банк», допустився помилки та подвійно врахував витрати на суму 169 710 грн. у другому кварталі 2012 року, зазначивши загальну суму витрат по взаємовідносинам із ПАТ «Профін Банк» за ІІ квартал 2012 року у розмірі 1 622 500,00 грн. (а.с. 72 Т. І), замість фактичної суми витрат у розмірі 1 452 789,84 грн.

В свою чергу відповідач пояснив, що вказана сума отримана із переліку витрат на збут, задекларованих в рядку 06.2 декларації за 2012 рік, наданого позивачем листом від 23.09.2013, у відповідь на запит Центрального офісу від 18.09.2013 №7131/10/42-158 про надання документів та пояснення (а.с. 11-43 Т. ІІІ).

Так, згідно даного переліку витрат за послуги, надані у червні 2012 року позивачем на рахунок ПАТ «Профіт Банк» двічі сплачено 169 710 грн., тобто загальна сума за ІІ квартал 2012 року склала 1 622 500,00 грн. (а.с. 34 Т. ІІІ).

Водночас, відповідно до банківської виписки, наданої ПАТ «Креді Агріколь Банк» за період з 01.01.2012 по 31.08.2013, загальна сума комісійної винагороди, сплаченої позивачем на рахунок ПАТ «Профін Банк» становить 1 452 789,84 грн. (а.с. 106-108 Т. ІІ), що також підтверджується первинними документами наданими суду, бухгалтерською довідкою (а.с. 104 Т. ІІ) та поясненнями позивача.

Таким чином, саме позивач допустив помилку двічі зазначивши суму 169 710 грн. у переліку витрат на збут, задекларованих в рядку 06.2 декларації за 2012 рік, що вплинуло на загальну суму витрат за 2012 рік. В свою чергу відповідач в акті перевірки відобразив суму витрат по спірним операціям 1 622 500,00 грн., яка була задекларована позивачем у податковій звітності.

Отже, Центральний офіс правомірно нарахував позивачу податок на прибуток підприємства та фінансові санкції щодо суми завищення валових витрат 169 710 грн., а саме: 35 639 грн. основного платежу та 8 910 грн. штрафних санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням №, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд встановив, що на формування валових витрат позивачем у періоді, який перевірявся контролюючим органом, також вплинули господарські відносини із «Сітроен Угорщина ЛТД», внаслідок яких до витрат включена сума 1 011 569 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та «Сітроен Угорщина ЛТД» укладено договір від 30.11.2011 про надання консультаційних послуг в сфері корпоративних фінансів, в сфері постановки управлінського обліку і звітності, а також побудови ефективної системи фінансового контролю та в сфері методології бухгалтерського обліку. (а.с. 113-117 Т. ІІ).

Відповідач посилався на те, що перелік послуг, зазначений у договорі та в акті виконаних робіт не дає можливості визначити які саме послуги надавалися, в зв'язку з тим, що перелік послуг носить загальний характер та не ідентифікований відносно практичного застосування працівниками та комп'ютерною технікою підприємства. У зв'язку з чим, відповідно до акту наданих послуг постачальником-нерезидентом неможливо визначити чіткий перелік наданих послуг.

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання консультаційних послуг від 30.11.2011 місцем надання послуг є Україна. Послуги надаються Замовнику представниками виконавця особисто, шляхом організації зустрічей, заходів, виконання задач.

В додатку № 1 міститься примірний перелік послуг, який зводиться до корпоративних фінансів, управлінського обліку та звітності, побудови схеми фінансового контролю та методології бухгалтерського обліку.

Вартість послуг згідно пункту 3.1 договору складає 96 тисяч євро без ПДВ на рік, тобто плата за послуги, що надаються представниками виконавця в Україні є фіксованою.

Позивач зазначив, що на виконання умов договору про надання консультаційних послуг, «Сітроен Угорщина ЛТД» було направлено у розпорядження позивача відповідний персонал, а саме: адміністративно-фінансового директора, громадянина Угорщини, ОСОБА_3, для працевлаштування з виконанням функцій, передбачених пункту 1.1 та додатком №1 до договору.

ОСОБА_3 працевлаштований на підприємстві позивача, що підтверджується дозволом про працевлаштування від 09.07.2010, наказом про призначення №53 від 09.07.2010 та трудовими договорами на 2011 та 2012 роки (а.с. 120-129 Т.ІІ).

Згідно з підпунктом 14.1.183 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, послуга з надання персоналу - господарська або цивільно-правова угода, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

Згідно угоди сторін, ОСОБА_3 працевлаштований на підприємстві та отримує винагороду у розмірі 17 406 грн. В свою чергу 96 тисяч євро, які є річною вартістю договору про надання консультаційних послуг, є витратами «Сітроен Угорщина ЛТД» в Угорщині по направленню свого персоналу, а саме ОСОБА_3, в тому числі щодо його заробітної плати. ОСОБА_3 як направлений працівник для надання послуг згідно договору від 30.11.2011 отримує заробітну плату в Угорщині та декларує відповідні доходи в Україні, що підтверджується податковою декларацією вказаної особи та відповідними довідками Міндоходів про оплату податку в 2011 та 2012 роках (а.с. 130-140 Т. ІІ).

Витрати позивача понесені на оплату консультаційних послуг персоналом направленим «Сітроен Угорщина ЛТД» на суму 1 011 569 грн. підтверджуються відповідними первинними документами. Враховуючи те, що плата за договором є фіксованою, обсяг і перелік наданиблх послуг за даним договором не впливають на вартість таких послуг.

Отже, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача про відсутність у ТОВ «Пежо Сітроен Україна» права на включення витрат за договором, укладеним з «Сітроен Угорщина ЛТД» до складу валових витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № в частині визначення зобов'язання з податку на прибуток на суму 2 162 936 грн., в тому числі 1 730 349 грн. за основним платежем та 432 587 грн. штрафних санкцій.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 17.03.2014 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 172 724 грн., в тому числі 938 179 грн. основного зобов'язання та 234 545 грн. штрафних санкцій, суд встановив наступне.

В основу даного податкового повідомлення-рішення щодо донарахування податку на додану вартість в оскаржуваній частині покладено суму сформованого податкового кредиту за операціями позивача з ПАТ «Креді Агріколь Банк» та «Сітроен Угорщина ЛТД».

Позивач погодився в частині нарахування 225 178,90 грн. податкового кредиту, сформованого із порушенням податкового законодавства та відповідно 55 209,25 грн. штрафних санкцій, які на час подання позовної заяви вже були сплачені. В іншій частині нарахованих зобов'язань за вказаним податковим повідомленням-рішенням не погоджується.

Податковим органом під час перевірки встановлено, що позивач в частині оплачених банківських комісій згідно договору про співпрацю та надання послуг від 01.08.2012 із ПАТ «Креді Агріколь Банк» та по операціям із «Сітроен Угорщина ЛТД» щодо консультаційних послуг на підставі договору від 30.11.2011 сформовано податковий кредит, який на думку відповідача сформовано безпідставно, правочини укладені без мети їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В обґрунтування правомірності формування податкового кредиту позивач надав суду податкові накладні, виписані ПАТ «Креді Агріколь Банк», на підставі яких сформовано податковий кредит на суму 738 045 грн., а також первинні документи (податкові накладні, платіжні доручення та рахунки), на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит по операціях із «Сітроен Угорщина ЛТД» у розмірі 200 134 грн.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість, суду необхідно з'ясувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до Договору б/н від 30.11.2011 про надання консультаційних послуг, укладеного між позивачем (Замовник) та «Сітроен Угорщина ЛТД» (Виконавець), Виконавець зобов'язується на підставі усних та письмових запитів Замовника надавати послуги, перелік яких визначений у Додатку до Договору, а Замовник зобов'язується сплачувати за послуги на умовах, визначених Договором.

На виконання вимог вказаного Договору, позивач надав акт про надання послуг від 31.03.2012, рахунки-фактури, платіжні доручення.

Відповідно до пункту 187.8 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше.

ТОВ «Пежо Сітроен Україна» 28.12.2011 виписало податкові накладні №1019 на загальну суму 600 401,66 грн., в тому числі ПДВ, 100 066,94 грн. та №1020 на загальну суму 600 401,66 гри., в тому числі, ПДВ 100 066,94 грн. та включило їх до реєстру виданих податкових накладних, суму ПДВ - до складу податкових зобов'язань грудня 2011 року під №№3106, 3165 та відображено у рядку «Індивідуальний податковий номер продавця» ІПН 41, що є порушенням п.8.2 наказу Міністерства фінансів України від 01.11.2011 №1379 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної».

Вказаним положенням наказу Міністерства фінансів України від 01.11.2011 №1379 передбачено, що у разі виписки податкової накладної покупцем (отримувачем) послуг від нерезидента, місце постачання яких розташоване на митній території України: у рядку «Індивідуальний податковий номер продавця» відображається умовний ІПН, а у разі якщо такі послуги не призначаються для використання у господарській діяльності або придбані з метою їх використання для постачання послуг за межами митної території України або послуг, місце постачання яких визначається відповідно до пункту 186.3 статті 186 Податкового кодексу України - умовний ІПН; у рядку «Номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (продавця)» проставляється нуль.

Згідно із пунктом 186.3 статті 186 Податкового кодексу України місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать, зокрема, консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем; надання персоналу, у тому числі якщо персонал працює за місцем здійснення діяльності покупця.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з абзацом 9 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем включено до податкового кредиту з ПДВ за грудень 2011 року податок за використання даних інформаційних послуг у сумі 200 134,00 грн. по податковим накладним, які не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд встановив, що при заповненні податкових накладних, які були виписані позивачем, у зв'язку із експертною природою послуг, було допущено помилку, а саме замість умовного ІПН « 00» значено власний ІПН позивача « 41». Крім того, вказано власний номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість 100267857, замість правильного - 0 (а.с. 11, 162 Т. ІІ).

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.07.2013 у справі К/800/7790/13, зазначено, що під час оцінки відповідності заповнення податкової накладної вимогам чинного законодавства необхідно враховувати, що окремі недоліки в заповненні податкових накладних, зокрема: відсутність порядкового номеру, одиниці виміру, адреси одержувача товару тощо, не тягнуть за собою втрати податковою накладною статусу належного податкового документа, яким вона є в силу пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України. Податкова накладна є належною та підтверджує право покупця на податковий кредит і в тому разі, якщо вона заповнена із окремими недоліками (що, зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок), проте при цьому дає змогу ідентифікувати контрагентів позивача, містить достатні дані про зміст господарської операції, підтверджує фактичність здійснення такої операції та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку.

Відповідна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 06.12.2005 у справі за позовом приватного підприємства «Стальконвест» до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді про визнання недійсним рішення.

Отже, окремі недоліки в заповненні податкової накладної, складеної позивачем, не можуть бути підставою для зменшення задекларованого ним податкового кредиту на підставі такої накладної.

Стосовно незареєстрованих податкових накладних в Єдиному державному реєстрі, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Порядку заповнення податкової накладної, затверджений Наказом Міністерства Фінансів України від 01.11.2011 №1379 встановлено, що у разі надання нерезидентом послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, податкова накладна виписується зареєстрованим на території України платником податку - покупцем (отримувачем).

Відповідно до пункту 4 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (чинний на момент спірних правовідносин), не підлягають реєстрації податкові накладні, які не видаються покупцеві та залишаються у продавця в порядку, встановленому Державною податковою службою.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що податкові накладні виписані позивачем 28.12.2011 №1019 та №1020 не підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому позивач мав право на формування податкового кредиту за договором із «Сітроен Угорщина ЛТД» на суму 200 134 грн.

Щодо правомірності формування податкового кредиту за рахунок здійснення господарських операцій з ПАТ «Креді Агріколь Банк», суд зазначає наступне.

Податковий кредит по взаємовідносинам позивача із ПАТ «Креді Агріколь Банк» сформований в результаті виконання сторонами договору про організацію співробітництва від 01.08.2012, метою якого є збільшення обсягу продажу автомобілів, які імпортуються позивачем.

На підтвердження здійснення операцій по вказаним взаємовідносинам та формування податкового кредиту позивач надав первинні документи, а саме: копії податкових накладних та актів надання послуг та інші первинні документи, про які суд зазначав вище.

Податковий орган дійшов висновку, що надані позивачем первинні документи не підтверджують факти виконання послуг, із наданих позивачем документів не вбачається, які саме критерії використовувались для визначення суми вартості наданих послуг та, відповідно, необхідність та доцільність використання їх в господарській діяльності (направленість на отримання прибутку) і правомірність формування податкового кредиту.

Суд відхиляє наведені доводи відповідача, з огляду на наступне.

Договір про організацію співробітництва від 01.08.2012 був укладений з метою підвищення купівельної спроможності громадян, розширення сфери надання послуг банком із споживчого кредитування, просування роздрібного кредитування та пов'язаних послуг клієнтам в Україні, сприяння купівлі-продажу транспортних засобів, імпортованих в Україну імпортером, які реалізуються через мережу офіційних дилерів імпортера.

Як було зазначено вище, досліджені судом первинні документи підтверджують факт виконання сторонами умов договору про організацію співробітництва від 01.08.2012 та наявність зв'язку з господарською діяльністю позивача.

Позивачем було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що Податковим кодексом України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 17.03.2014 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 172 724 грн., в тому числі 938 179 грн. основного зобов'язання та 234 545 грн. штрафних санкцій та задоволення позовний вимог в цій частині.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Пежо Сітроен Україна» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників від 17.03.2014 № в частині визначення зобов'язання з податку на прибуток на суму 2 162 936 грн., в тому числі 1 730 349 грн. за основним платежем та 432 587 грн. штрафних санкцій.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників від 17.03.2014 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 172 724 грн., в тому числі 938 179 грн. основного зобов'язання та 234 545 грн. штрафних санкцій.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов