Справа № 816/1568/17
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/1568/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представника позивача - Мягкової І.М.,

представників відповідача - Сап`ян В.Г., Музиченко О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії. Під час розгляду справи суд, -

В С Т А Н О В И В:

15.09.2017 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - В/Ч НОМЕР_1 , відповідач) про зобов`язання звільнити з військової служби в запас Збройних сил України ОСОБА_1 на підставі абзацу 2 пункту 2 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" №1769-VII.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що керівництво В/Ч НОМЕР_1 в односторонньому порядку без його згоди наказом від 04.01.2017 продовжило строк дії укладеного з ним 14.02.2014 контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України понад встановлений строк на особливий період до оголошення демобілізації, при цьому, з наказом від 04.01.2017 ОСОБА_1 не ознайомлювався. 01.09.2017 позивач подав відповідний рапорт про звільнення його з військової служби, проте відповідач безпідставно не звільнив його з військової служби, чим порушив конституційні права останнього. За таких обставин, позивач просить суд зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби в запас Збройних сил України на підставі абзацу 2 пункту 2 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" №1769-VII.

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 провадження у даній справі відкрито, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2017 позовну заяву ОСОБА_1 до В/Ч НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2017 у справі №816/1568/17 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Дана справа надійшла до суду 22.12.2017, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

27.12.2017 суд, керуючись статтями 248, 256, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, ухвалив справу за позовною заявою ОСОБА_1 прийняти до розгляду, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначив справу до розгляду по суті в судове засідання на 16.01.2018 на 09год. 30хв.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечували, просили суд відмовити в їх задоволенні.

Письмовий відзив відповідача проти позову /а.с. 101-102/ обґрунтований помилковістю висновку ОСОБА_1 стосовно того, що відповідно до вимог Закону України від 06.12.2016 №1769-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби", який вступив в дію з 07.01.2017, він має право на звільнення згідно абзацу 2 пункту 2 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" №1769-VII, за яким, право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом. В спірному випадку ОСОБА_1 слід керуватися абзацом 1 пункту 2 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" №1769-VII, згідно з яким, право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

14.02.2014 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира В/Ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України строком на три роки /а.с. 11-13/.

04.01.2017 наказом Міністерства оборони України №2 відповідно до пункту 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" старшому солдату ОСОБА_1 , навіднику обслуги реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону, з 14.02.2017 продовжено строк військової служби понад встановлений строк на особливий період до оголошення демобілізації /а.с. 10/.

Вважаючи продовження строку військової служби згідно контракту від 14.02.2014 понад встановлений строк безпідставним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися суд виходить з наступного.

За визначеннями, викладеними у статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

17.03.2014 Президентом України прийнято Указ "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію від 17 березня 2014 року №1126-VІІ".

Згідно з пунктом 8 цього Указу він набирає чинності з дня його опублікування, а саме - 18.03.2014.

Як слідує зі змісту укладеного між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира В/Ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 контракту від 14.02.2014 про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, вказаний контракт укладався строком на три роки.

З огляду на те, що особливий період настав з 18.03.2014, строк дії вищевказаного контракту мав закінчитися саме під час настання особливого періоду.

На момент продовження строку дії контракту (04.01.2017) пункт 2 частини 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначав, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Абзацом 2 частини 3 статті 23 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на момент продовження дії контракту) передбачено, що для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців.

Відповідно до частини 8 статті 26 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на момент продовження дії контракту) під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є інвалідом I чи II групи, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем дитини - інваліда підгрупи А віком до 18 років, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання;

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

Таким чином, на момент прийняття рішення про продовження дії контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира В/Ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , норми Закону №2232-XII не містили можливості звільнення контрактного військовослужбовця ОСОБА_1 зі служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту з огляду на існування особливого періоду та не віднесення останнього до жодного з окремих випадків для звільнення, визначених абзацом 2 частини 3 статті 23 та частиною 8 статті 26 Закону №2232-XII.

В ході судового розгляду справи як на підставу для звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас Збройних сил України представник останнього посилалася на приписи абзацу 2 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" від 06.12.2016 №1769-VIII, згідно з якими встановлено, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом.

Разом з тим, судом такі посилання оцінюються критично, оскільки вказана норма на момент прийняття рішення від 04.01.2017 про продовження дії контракту від 14.02.2014, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира В/Ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , не діяла, так як вступила в силу лише 07.01.2017.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 за три місяці до закінчення строку дії контракту повідомляв Міністерство оборони України в особі командира В/Ч НОМЕР_1 про небажання укладати новий контракт із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами, як того вимагають умови контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 14.02.2014. Також суду не надано доказів оскарження чи скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2 від 04.01.2017 про продовження контракту, укладеного ОСОБА_1 та Міністерством оборони, внаслідок чого суд вважає зазначений наказ чинним, а контракт від 14.02.2014 продовженим понад встановлений строк на особливий період до оголошення демобілізації.

При цьому, суд погоджується із твердженням представників відповідача про те, що в якості підстави для звільнення з військової служби ОСОБА_1 у подальшому слід керуватися приписами абзацу 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" від 06.12.2016 №1769-VIII, згідно з якими встановлено, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача звільнити його з військової служби в запас Збройних сил України на підставі абзацу 2 пункту 2 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" №1769-VII.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач в ході розгляду справи довів, що у спірних відносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22 січня 2018 року.

Суддя К.І. Клочко