Справа № 221/6198/17
Суддя: Кирилюк Н. А.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рішення

Іменем України

10 січня 2018 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кирилюк Н.А.,

секретарі Гуровій Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Волноваського суду Донецької області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Донецькій області, інспектора СРПП Волноваського ВП ГУНП у Донецькій області ОСОБА_2 про визнання незаконним притягнення до адміністративної відповідальності, накладення адміністративного стягнення та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до до суду з вказаним адмінстративним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ДР №016494 від 07 листопада 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень. Вважає її нерправомірною, оскільки, хоча 07 листопада 2017 року об 18.35 год. він дійсно їхав по вулиці Седова у місті Волноваха Донецької області керуючи транспортним засобом у вигляді мопеду марки «Viper Activ», без наявності у нього посвідчення водія на право керування транспортними засобами цієї категорії. Але оскільки його мопед не відноситься, як в силу положень пункту 1.10. Правил дорожнього руху так і в силу положень Конвенції про дорожній рух до механічних транспортних засобів, а являється велосипедом з підвісним двигуном, то і право керування таким транспортним засобом дозволяється без відповідного посвідчення. Тому положення пункту 2.1. Правил дорожнього руху, якими передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, він порушити не міг. Як наслідок, складена відповідачем за порушення ним частини 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова є не правомірною.

Представник позивача-адвокат ОСОБА_3 до суду не зявився, проте через канцелярію суду надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги, з обставин викладених у позові підтримає, просить їх задоволіноти.

Відповідачі: ГУ НП в Донецькій області, інспектор СРПП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, але в судове засідання не зявились, про причину неявки суд не проінформували.

Суд на підставі ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України вирішив розглянути справу без участі відповідачів на підставі наявних у ній доказів.

Суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:

07 листопада 2017 року об 18.35 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопед «Viper Activ» по вулиці Седова у місті Волноваха Донецької області, без наявності у нього посвідчення водія на право керування транспортним засобом такої категорії, про що інспектором СРПП Волноваського ВП ГУНП у Донецькій області старшим лейтенантом ОСОБА_2, складено постанову серії ДР №016494 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень за порушення частини 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.5).

Не оспорюючи вказані фактичні обставини, але вважаючи, що постанова прийнята неправомірно через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про скасування постанови.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини у сфері нагляду за дотриманням правил дорожнього руху, в межах яких виник спір між позивачем, як учасником дорожнього руху, та відповідачем, як субєктом владних повноважень, що наділений компетенцією встановлювати порушення правил дорожнього руху їх учасниками та притягати до адміністративної відповідальності тих учасників дорожнього руху, що вчинили адміністративне правопорушення. І у цьому спорі, позивач вважає прийняте щодо нього рішення у формі постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не правомірним.

Оцінюючи доводи позивача щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, зокрема те, що мопед, яким він керував не відноситься до механічних транспортних засобів, а являється велосипедом з підвісним двигуном, а тому і право на його керування отримувати в окремому порядку не потрібно, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 2 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з огляду на зміст означеного складу адміністративного правопорушення, його субєктом може бути тільки така фізична осудна особа, яка керувала транспортним засобом без наявності у неї права на керування таким транспортним засобом, якщо отримання такого права передбачено чинним законодавством України.

Так, нормою статті 15 Закону України «Про дорожній рух», яка встановлює умови доступу фізичних осіб до керування транспортними засобами передбачено, що кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. При цьому, право керування мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) може бути надано особам, які досягли 16-річного віку. А підтверджується отримане право посвідченням водія, порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії якого встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, умовами пункту 2 та 3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року (в редакції постанови від 20 травня 2009 року №511) із подальшими змінами, прямо передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії. А транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на відповідні категорії. При цьому мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об'ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт відносяться до категорії А1.

Аналогічні положення закріплено і у положеннях пункту 2.13. Розділу ІІ «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (надалі за текстом Правила дорожнього руху).

Тому на думку суду, позивач помилився у тому, що він має право керування мопедом без наявності посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1, оскільки безпідставно не взяв до уваги вказані вище нормативно-правові положення, а також не врахував того, що в силу положень Закону України від 24.09.2008 року №586-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» були внесені зміни до Закону України «Про дорожній рух», та починаючи з 01.01.2010 року в Україні була запроваджена не тільки реєстрація мопедів і скутерів, а й визначено нові умови допуску громадян до керування транспортними засобами цієї категорії, у тому числі отримання права керування такими транспортними засобами з отриманням посвідчення відповідного зразка.

Саме тому, суд не може погодитись із тим аргументами позивача, що в Україні будь-яка фізична особа має право керування транспортними засобами категорії А1, до яких відносяться мопеди, з робочим обємом двигуна до 50 кубічних сантиметрів, без необхідності отримання такого права у встановленому законом порядку та без посвідчення водія на право керування такими транспортними засобами в Україні.

Проте суд погоджується із іншим аргументом позивача. Зокрема, що до адміністративної відповідальності позивача було притягнуто за порушення ним пункту 2.1. Правил дорожнього руху, яким передбачено обовязок водія саме механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1.

Але позиція позивача в тій частині, що його мопед марки «Viper Activ» не вважається механічним транспортним засобом у розумінні пункту 1.10. Правил дорожнього руху є помилковою.

Дійсно, положеннями Законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух» визначення терміну «механічний транспортний засіб» не надається, але надається у пункті 1.10. Правил дорожнього руху.

Зокрема, під «механічним транспортним засобом» розуміється транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Буквальне тлумачення наведеного визначення, звичайно не дає прямої і виключної відповіді на те, які транспортні засоби відносяться до механічних, а які ні. Тим більше друге речення не містить таких слів як «виключно» або «тільки», тому сказати, що цей термін застосовується виключно або тільки щодо тракторів, самохідних машин і механізмів, а також тролейбусів та транспортних засобів з електродвигуном потужністю понад 3 кВт не можна.

Тому у першу чергу, слід застосовувати визначення Правилами дорожнього руху термінів «транспортний засіб» та «мопед». Під якими розуміється «пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів» та «двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об'ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт», відповідно.

Зважаючи на викладене, у тому числі технічні характеристики мопеда (приведення його в дію тільки за допомогою двигуна, а не мускульною силою людини) у суда не має сумнівів у тому, що мопед марки «Viper Activ» вважається згідно Правил дорожнього руху саме механічним транспортним засобом.

Разом з тим, у позовній заяві позивач вказує, що відповідач не надав можливості йому скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Як вбачається з матеріалів справи інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 при розгляді справи та винесені постанови не дотримано права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності щодо можливості користування юридичною допомогою адвоката та не наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зокрема ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, на думку суду, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КпАП України.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За наведених вище обставин у їх сукупності факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП є недоведеним.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП.

Беручи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій інспектора СРПП Волноваського ВП ГУНП у Донецькій області ОСОБА_2 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. 00 коп., підлягають задоволенню, щодо вимог до ГУ НП в Донецькій області суд вважає безпідставними, оскільки ГУ НП в Донецькій області не є органом який повинен відповідати за позовом.

На підставі викладеного, ч. 2 ст. 126, ст.ст. 251, 252, 268, 276, 278, 279, 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 та керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 72-77, 241, 246, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ГУ НП в Донецькій області, інспектора СРПП Волноваського ВП ГУНП у Донецькій області ОСОБА_2 про визнання незаконним притягнення до адміністративної відповідальності, накладення адміністративного стягнення та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДР №016494 від 07.11.2017 року постановлену інспектором СРПП Волноваського ВП ГУНП у Донецькій області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 за скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст.126 КпАП України та накладення штрафу у розмірі 510 гривень, а провадження по справі про адміністративне правопрушення закрити.

В частині позовних вимог до Головного управління національної поліції в Донецькій області відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України може бути подана безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 243, ч.6 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України рішення у повному обсязі буде складено 15.01.2018.

Суддя Н.А.Кирилюк