Справа № 333/3442/17(2-а/333/180/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2018 року справа № 333/3442/17(2-а/333/180/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.,

суддів: Кругового О.О. Прокопчук Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12 жовтня 2017 року (суддя Наумова І.Й.), ухвалену в м.Дніпрі, в адміністративній справі №333/3442/17(2-а/333/180/17) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі ДПП капрала поліції Борисова І.Ю. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії АР №765438 у справі про адміністративне правопорушення від 01 березня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255грн. за порушення частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням с Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Скаржник стверджує, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідач безпосередньо бачив факт руху позивача на заборонений (червоний) сигнал світлофору та відповідно до покладених на нього завдань пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію України», відреагував на виявлене правопорушення шляхом складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами згідно статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Постановою серії АР №765438 від 01 березня 2017 року, прийнятою поліцейського роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі ДПП капралу поліції Борисовим І.Ю., до гр. ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.6). Зі змісту спірної постанови вбачається, що 01 березня 2017 року о 12:20год. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ISUZU NQR 71Р, д.н.з. НОМЕР_1, здійснив стоянку на проїжджій частині другим рядом, на пр. Ювілейному у м.Запоріжжі, чим порушив п.15.4 ПДР України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відсутність яких виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, здійснивши аналіз наведених вище положень Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправною спірної постанови, оскільки принцип презумпції винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у тому числі, відеозапис з нагрудної відеокамери, яка використовується на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», надано не було. Доводи скаржника про те, що факт вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення було виявлено відповідачем візуально, колегія суддів оцінює критично, оскільки Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачена можливість включення до кола доказів пояснень особи посадової особи, яка уповноважена накладати адміністративні стягнення.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 15.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року визначено, що транспортним засобам не дозволяється ставити на проїжджій частині в два більше ряди, проте як в обгрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на проїзд позивачем перехрестя на червоний сигнал світлофору, що є порушенням п. 8.7.3 «е» ПДР України.

Таким чином, оскаржене рішення суду першої інстанції про скасування спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виходячи із зазначеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12 жовтня 2017 року в адміністративній справі №333/3442/17(2-а/333/180/17) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 18 січня 2018 року.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук