Справа № 820/5422/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Супрун Ю.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/5422/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2017, суддя Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 22.11.17 по справі № 820/5422/17

за позовом Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 109)"

до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Сільськогосподарського підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№109)" звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції Харківської області, в якому просить суд: скасувати постанову ВП № 52114748 від 01.11.2017 року державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції Харківської області, щодо арешту основного рахунку № 6531 державного підприємства "Сільськогосподарського підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№109)" .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2017р. адміністративний позов Державного підприємства "Сільськогосподарського підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№109)" задоволено в повному обсязі. Скасовано постанову ВП № 52114748 від 01.11.2017 року Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції Харківської області, щодо арешту основного рахунку № 6531 державного підприємства "Сільськогосподарського підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№109)". Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції Харківської області (62300, м. Дергачі, Харківська область, вул. Сумський шлях, 20) на користь Державного підприємства "Сільськогосподарського підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№109)" (62351, Харківська область, Дергачівський район, с. Дворічний Кут, ) судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції Харківської області , не погодившись з постановою суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує на те , що документальне підтвердження того , що рахунки боржника використовуються для сплати обовязкових платежів із спеціальним режимом використання та позивачем не надано доказів про використання цього рахунку для виплати обовязкових платежів.

Виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що на виконанні у Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції Харківської області перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих документів про стягнення грошових коштів з Державного підприємства "Сільськогосподарського підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№109)" на користь юридичних та фізичних осіб.

Заступником начальника відділу Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції Харківської області ОСОБА_2 винесено постанову від 01.11.2017 року про арешт грошових коштів боржника ВП № 52114748, якою накладено арешт на спеціальні рахунки позивача.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стала наявність на виконанні зведеного виконавчого провадження з виконання № 922/2086/16, виданого 19.08.2016 року Господарським судом Харківської області про стягнення з Державного підприємства "Сільськогосподарського підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№109)", грошової суми на користь ФОП ОСОБА_3 у розмірі 245901,36 грн., сума боргу по зведеному виконавчому провадження складає 1468994,55 грн., виконавчий збір 150964,51 грн., витрати виконавчого провадження 681,95 грн.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що оскаржувана позивачем постанова від 01.11.2017 року ВП № 52114748 в частині накладення арешту на основний рахунок 6531 Державного підприємства "Сільськогосподарського підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№109)" не відповідає вимогам закону, що є підставою для її скасування в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі ОСОБА_1 № 1404-VIII).

Згідно з ст.1 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження» (далі - ОСОБА_1 №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами 1 - 2 ст. 48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частинами 1 - 5 ст. 52 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи. Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. У разі якщо після накладення виконавцем арешту на кошти боржника - юридичної особи у банках чи інших фінансових установах боржник умисно не виконує судового рішення і відкриває нові рахунки в банках чи інших фінансових установах, виконавець надсилає відповідним правоохоронним органам матеріали для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

У той же час, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має, зокрема, право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Таким чином, наведеними законодавчими положеннями обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, а саме: на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з довідки відділення № 23 Публічного акціонерного товариства "Східно-Українській банк "Грант" у Державного підприємства "Сільськогосподарського підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№109)" є поточний рахунок № 6531 з якого здійснюються виплати заробітної плати співробітникам підприємства та обов'язкові платежі до бюджету та позабюджетним фондам.

Разом з цим на зазначений рахунок накладено арешт в межах спірної постанови.

В силу припису ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Так, норми ст. 43 та 48 Конституції України передбачають, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом та кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Приписами ч. 5 ст. 97, ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частини 5 та 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Проаналізувавши наведені вище норми права колегія суддів приходить до висновку, що зобов'язання із сплати заробітної плати мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, а тому на кошти, призначенням яких є оплата праці, не може бути звернуто стягнення за іншими вимогами. Відповідно накладення арешту на рахунки, кошти на яких використовуються для виплати заробітної плати працівникам, спричиняє порушення їх конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова від 01.11.2017 року, ВП № 52114748, заступника начальника відділу Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції Харківської області, в частині накладення арешту на основний рахунок для виплати заробітної плати № 6531 Державного підприємства "Сільськогосподарського підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№109)" не є законною, спрямованою на здійснення заходів, необхідних для своєчасної і в повному обсязі виплати заробітної плати працівників позивача.

Зокрема, колегія суддів вказує на необґрунтованість доводів апелянта про відсутність порушення прав боржника на користування рахунками, які використовуються для сплати обовязкових платежів із спеціальним режимом використання, оскільки позивачем не надано доказів про використання цього рахунку для виплати обовязкових платежів, оскільки такі доводи спростовані наявними в матеріалах справи належними доказами, які підтверджують, що саме рахунок, на який накладено арешт, використовується позивачем для виплати заробітної плати та сплати обовязкових платежів до бюджету.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 242, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2017 по справі № 820/5422/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5