Справа № 265/6823/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року справа № 265/6823/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 10 листопада 2017 року в справі № 265/6823/17 (головуючий І інстанції Міхєєва І.М.) за позовом ОСОБА_4 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області щодо порушення права на отримання спадкових коштів та зобовязати виплатити недоотримані 4094,64 грн, які є часткою спадкового майна.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 10 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено, дії пенсійного органу визнано протиправними та зобовязано виплатити спірну суму грошових коштів.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за приписами ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. ОСОБА_4 звернулась до пенсійного органу 20.03.2017, тому сума недоотриманої пенсії розрахована за період з квітня 2014 року по лютий 2016 року та складає 31420,56 грн. За таких обставин апелянт наголошує на правомірності своїх дій та правильності визначення суми, що підлягає виплаті позивачу.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 (далі позивач) з 20.03.1982 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.01.2016, ОСОБА_5 оголошено померлим. Рішення суду набрало законної сили 08.02.2016.

На підставі вказаного рішення Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 27.02.2017 складено актовий запис № 2 та видано свідоцтво про смерть, в якому зазначено, що ОСОБА_5 помер 08.02.2016.

15 березня 2017 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстроване в реєстрі № 1-108. До спадщини, зокрема, належить грошова сума недоотриманої пенсії в розмірі 35515,20 грн, яка належала спадкодавцю відповідно до листа-повідомлення № 1042/04, виданого 20.01.2017 Управлінням Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області.

У подальшому Управлінням Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області було реорганізовано на Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (далі відповідач, пенсійний орган, Лівобережне ОУПФУ).

Отримавши свідоцтво про смерть чоловіка, позивач звернувся до Лівобережного ОУПФУ за виплатою належних грошових коштів. Відповідач сплатив ці кошти в розмірі 31420,56 грн.

На письмове звернення з цього приводу відповідач листом № 5126/02 від 30.05.2017 розяснив, що для розрахунку належних до сплати коштів застосовано ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому заборгованість перед позивачем у пенсійного органу відсутня.

Ввважаючи, що дії Лівобережного ОУПФУ порушують її право на отримання спадкових коштів у належному розмірі, ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті.

Частиною другою ст. 46 Закону № 1058-IV регламентовано, що члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За приписами ч. 3 ст. 52 Закону № 1058-IV у разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Як вже було зазначено, рішення суду, яким ОСОБА_7 оголошено померлим набрало законної сили 08.02.2016, тобто ця дата є днем відкриття спадщини. ОСОБА_4 до пенсійного органу за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не зверталась. Внаслідок цього уся сума недотриманої пенсіонером пенсії увійшла до складу спадкового майна, отримати яке позивач може лише на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Наведене свідоцтво було отримано ОСОБА_4 15.03.2017, а 20.03.2017 вона звернулась до Лівобережного ОУПФУ за отриманням належної частини спадкового майна.

Пенсійний орган у своїй апеляційній скарзі посилається на положення ч. 1 ст. 46 Закону № 1058-IV, якою регламентовано, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що оскільки грошові кошти в розмірі 35515,20 грн увійшли до спадкового майна, їх отримання регулюється спадковим законодавством, а не пенсійним. Тому суд апеляційної інстанції погоджується з викладеним в оскаржуваній постанові висновком щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 46 Закону № 1058-IV.

За таких обставин, грошові кошти в розмірі 35515,20 грн, отримані ОСОБА_4 як спадок від померлого чоловіка підлягають виплаті в повному обсязі.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 10 листопада 2017 року в справі № 265/6823/17 за позовом ОСОБА_4 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 10 листопада 2017 року в справі № 265/6823/17 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її складення в порядку, визначеному ст.ст. 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_2

ОСОБА_3