Справа № 804/5457/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 р. Справа № 804/5457/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАТСН" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «MATCH» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в якому позивач просить:
Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без участі представника.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, не заперечував щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «МАТСН» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні зовнішньоекономічних контрактів від 30.09.2015р. №01/09 за період 30.09.2015 по 31.01.2017рр., від 12.10.2015 № 01/10 за період з 12.10.2015 по 31.01.2017рр..
Перевіркою встановлено порушення:
ст.2 Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (зі змінами та доповненнями) в частині несвоєчасної поставки товару або повернення зайво сплачених коштів за імпортними контрактами від 30.09.2015 № 01/09, від 12.10.2015 № 01/10, а саме:
повернення грошових коштів по контракту 01/09 від 30.09.2015р. - 17.02.2016р., граничний термін надходження 90-й день - 27.01.2016р., прострочення з 28.01.2016 по 17.02.2016р. складає 21 день, на суму 4420 євро;
не повернення грошових коштів за імпортним контрактом від 12.10.2015р. №01/10, граничний термін надходження 90-й день - 21.02.2016р., прострочення з 22.02.2016 по 31.01.2017р. складає 345 днів, на суму 6301 євро;
п.1 ст.9 Декрету КМУ від 19.02.93 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (зі змінами та доповненнями), а саме: не надання декларацій або надання з порушенням заповнення Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.04.2016р., 01.07.2016р., 01.09.2016р., 01.01.2017р..
Норми спеціального Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповненнями (Далі - Закон №185/94-ВР) є нормами прямої дії, які встановлюють порядок та механізм розрахунків при здійсненні суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності експортно-імпортних операцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності та відповідальність у разі їх порушення.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Частиною 4 ст. 2 Закону №185/94-ВР передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Пунктами 1 постанов Правління Національного банку України від 03.06.2015 року №354, від 03.09.2015 року №581, від 04.12.2015 року №863, від 03.03.2016 року №140, від 07.06.2016 року №342 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», які були чинними на момент здійснення митного відвантаження товару та повернення валютної виручки позивачу, постановлено установити, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.
Відповідно до ст.4 Закону № 185/94-ВР порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених ст. 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до ст. 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Судом встановлено, що позивачем укладено імпортний контракт від 30.09.2015р. №01/09 з фірмою «Pardini Armi S.r.I».
Імпортна продукція по контракту №01/09 від 30.09.2015 на адресу ТОВ «МАТСН» у перевіряємому періоді не надходила.
Національний банк України, виходячи з повноважень та на виконання Декрету №15-93, визначив порядок здійснення уповноваженими банками контролю за дотриманням резидентами встановлених законодавством строків розрахунків за експортними та імпортними операціями, виклавши їх в Інструкції №136.
Згідно з п. 1.1 Інструкції №136 день виникнення порушення - перший день після закінчення встановленого законодавством строку розрахунків за експортною, імпортною операцією або строку, встановленого відповідно до раніше одержаних за цією операцією висновків.
Враховуючи, що Закон № 185/94-ВР є спеціальним законодавчим актом по відношенню до інших нормативно-правових актів, зокрема, до Цивільного кодексу України, перенесення граничного календарного дня за експортно-імпортними операціями, якщо він припадає на вихідний або святковий день не здійснюється.
Згідно з п. 2.2 Інструкції №136 відлік законодавчо встановленого строку розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня оформлення МД або підписання акта (іншого документа).
Банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього (п.п 2.3. Інструкції №136).
Згідно з п. 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІІІ (із змінами та доповненнями) переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. При цьому, відповідно до ст. 7 цього Закону рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, є поточним рахунком.
Кошти, перераховані з-за кордону нерезидентами згідно з абз.«а» п.п. 5.3 п. 5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою правління Нацбанку України від 12.11.2003 № 492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003р. за №1172/8493 зараховуються на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб - резидентів через розподільні рахунки.
За змістом п. 1.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, (далі - Інструкція) клієнти мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору, крім випадків, якщо банк не має змоги прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.
Юридичні особи-резиденти, відокремлені підрозділи юридичних осіб-резидентів, нерезиденти-інвестори, іноземні представництва мають право відкривати рахунки для забезпечення своєї господарської діяльності.
Відповідно до п. 5.2 Інструкції поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб'єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій.
Згідно з п. 5.3 Інструкції на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів кошти, перераховані з-за кордону нерезидентами за зовнішньоекономічними контрактами (договорами, угодами), зараховуються через розподільні рахунки.
Отже, юридичні особи мають право відкривати в банках як поточні рахунки у національній валюті, так і рахунки для здійснення зовнішньоекономічної діяльності та зарахування на них коштів в іноземній валюті.
При цьому, датою зарахування валютної виручки вважається дата її надходження на відповідний валютний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі із застосуванням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України та не може вважатись первинним надходженням виручки за зовнішньоекономічним контрактом.
Відповідно до ст.5 Закону України від 23.09.94 №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (із змінами та доповненнями) позитивна курсова різниця, що може виникнути за вищезазначеними операціями, Щоквартально направляється до Державного бюджету України, а негативна курсова різниця відноситься на результати господарської діяльності резидента.
Судом встановлено, що позивачем укладено імпортний контракт від 12.10.2015р. №01/10 з фірмою «Н.Вleker».
Імпортна продукція по контракту № 01/10 від 12.10.2015 на адресу ТОВ «МАТНС» на суму 6301 євро в перевіряємому періоді від фірми «Н.Вlекеr» (Швейцарія) не надійшла. Станом на 31.01.2017р. по балансовому рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» рахується Дт заборгованість в сумі 6301 євро/курс валют 25,6347/161524,24 грн.
Отже, в перевіряємому періоді імпортний товар на суму 6301 євро не надійшов у законодавчо встановлені терміни.
Посилання представника позивача на той факт, що фірмою «Н.Вleker», з незалежних від позивача причин, не поставлено товар, судом не приймаються, оскільки позивачем не надано доказів щодо вжиття заходів по стягненню заборгованості.
Так, згідно ч. 2 ст. 4 Закону №185-94/ВР у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.
Також, перевіркою дотримання вимог Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за межами України" від 18.06.94 № 319/94, порядку та термінів декларування валютних цінностей та іншого майна резидентів, яке перебуває за межами України ТОВ «МАТСН» за зовнішньоекономічним договором від 30.09.2015 №01/09 за період з 30.09.2015 по 31.01.2017 порушень не встановлено; за зовнішньоекономічним договором від 12.10.2015 №01/10 за період з 12.10.2015 по 31.01.2017 встановлено неповернення валютної виручки понад законодавчо встановленого терміну розрахунків.
Відповідно до вимог статті 9 Декрету №15-93 валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню.
Указом Президента України від 18.06.94 №319/94 "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами" встановлено обов'язковість щоквартального декларування суб'єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України. Декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності за наведеною формою в регіональних відділеннях Національного банку України та в державних податкових інспекціях за місцем знаходження суб'єктів підприємницької діяльності.
Форма Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 25.12.95 №207 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.96 за № 18/1043 (далі - Декларація).
У розділах II - III зазначеної Декларації відображаються валютні кошти та товари, що знаходяться за межами України з порушенням термінів розрахунків, встановлених статтями 1 і 2 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".
Відповідно до пункту 3 наказу Міністерства фінансів України від 25.12.95 №207 обов'язкове декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності за наведеною формою щоквартально в терміни, встановлені для подання квартальної та річної бухгалтерської звітності.
Згідно з абз.2 п.5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.00 №419 встановлено, що квартальна або річна фінансова звітність подається підприємствами органові державної податкової служби у строки, передбачені для подання декларації з податку на прибуток підприємств.
Статтею 49 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (надалі - ПКУ) встановлені строки подання податкової декларації до органів податкової служби.
Зокрема, пунктом 49.18 статті 49 ПКУ податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
При наявності простроченої дебіторської заборгованості по контракту від 12.10.2015 №01/10, яка виникла з 23.11.2015 та не погашена станом на 31.01.2017, декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і перебувають за її межами:
-станом на 01.04.2016 TOB «МАТСН» до Криворізької північної ОДПІ не надано;
-станом на 01.09.2016 TOB «МАТСН» до Криворізької північної ОДПІ не надано;
Декларація про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і перебувають за її межами станом на 01.04.2016р., 01.07.2016р., 01.09.2016р., 01.01.2017р. до Управління НБУ в Дніпропетровській області не надавались.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 123,25 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова