Справа № 816/2021/17
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.О. Єресько
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/2021/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2017, , повний текст складено 17.11.17 по справі № 816/2021/17

за позовом ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України

третя особа Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність публічного акціонерного товариства Українська залізниця, що виявилася у не розгляді по суті (не прийнято рішення про приватизацію або рішення про відмову у приватизації квартири) заяви ОСОБА_1 від 20.06.2017 року про оформлення передачі в приватну спільну часткову власність квартири за адресою: 39600, АДРЕСА_1 та зобов'язати публічне акціонерне товариство Українська залізниця вчинити певні дії, а саме: розглянути по суті (прийняти рішення про приватизацію або рішення про відмову у приватизації квартири) заяву ОСОБА_1 від 20.06.2017 року про оформлення передачі в приватну спільну часткову власність квартири за адресою: 39600, АДРЕСА_1;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, що виявилася у не розгляді по суті (не прийнято рішення про погодження чи про відмову у погодженні приватизації квартири, або рішення про передачу чи про відмову від передачі квартири у комунальну власність м. Кременчука) заяви ОСОБА_1 від 08.08.2017 року про надання згоди (погодження) на приватизацію квартири за адресою: 39600, Полтавська обл., 1/1. Кременчук, АДРЕСА_2 та зобов'язати Кабінет Міністрів України , вчинити певні дії, а саме: розглянути по суті (прийняти рішення про погодження чи про відмову у погодженні приватизації квартири, або рішення про передачу чи про відмову від передачі квартири у комунальну власність м. Кременчука) заяву ОСОБА_1 від 08.08.2017 року про надання згоди (погодження) на приватизацію квартири за адресою: 39600, АДРЕСА_1;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства інфраструктури України (Відповідач 3), що виявилася у не розгляді по суті (не прийнято рішення про погодження чи про відмову у погодженні приватизації квартири, або рішення про передачу чи про відмову від передачі квартири у комунальну власність м. Кременчука) заяви ОСОБА_1 від 07.08.2017 року про надання згоди (погодження) на приватизацію квартири за адресою: 39600, АДРЕСА_1 та зобов'язати Міністерство інфраструктури України вчинити певні дії, а саме: розглянути по суті (прийняти рішення про погодження чи про відмову у погодженні приватизації квартири. або рішення про передачу чи про відмову.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2017р. відмовлено у відкритті провадження за вказаною позовною заявою.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки суд не врахував, що до адміністративної юрисдикції належить розгляд позовів про оскарження бездіяльності органу державної влади при зверненні громадянина із заявою про приватизацію житлового приміщення, якщо не заявляється вимога про право. Апеляційну скаргу позивач просить розглянути за його відсутності та відсутності його представника.

Відмовляючи у відкритті провадження за вказаним позовом, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що між ним (наймач) та Південною залізницею в особі начальника Кременчуцької дистанції цивільних споруд ОСОБА_3 (наймодавець) укладено договір від 28.03.2001 року найму житлового приміщення за адресою АДРЕСА_3, що знаходиться у власності Південної залізниці, яке за умовами договору надано для постійного проживання безстроково. З метою приватизації вказаної квартири шляхом оформлення її передачі у приватну власність, ОСОБА_2 звернувся із заявами про надання згоди (погодження) на приватизацію квартири від 20.06.2017, 08.08.2017, 07.08.2017 до ПАТ "Українська залізниця", Кабінету Міністрів України, Міністерства Інфраструктури України. Однак, відповідачі не розглянули його заяви по суті, мотивуючи відсутність механізму розпорядженням майном ПАТ "Українська залізниця".

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 12 ч. 1 р. VII Перехідних положень вказаної редакції КАС України, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до положень ст. 2 КАС України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, частиною 2 статті 4 КАС України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено перелік публічно-правових справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Таким чином, суттєвою ознакою публічно-правового спору є участь суб'єкта владних повноважень, який виконує владні управлінські функції відносно інших суб'єктів і рішення якого є обов'язковими для виконання.

Як зазначено вище, даний спір між позивачем та відповідачами виник із житлових правовідносин.

Згідно ст.3,15 Цивільно-процесуального кодексу України (чинного на час виникнення спірних відносин), суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Колегія суддів зазначає, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Таким чином, спори про визнання протиправною бездіяльності органу державної влади у неприйнятті рішення про погодження чи про відмову у погодженні приватизації квартири, рішення про відмову від передачі квартири чи про передачу у комунальну власність на придбання житла, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Аналогічні за змістом висновки щодо застосування зазначених норм права містяться в постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2139цс15 та від 02.03.2016 у справі №6-14цс16.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розгляд такої позовної заяви не належить до компетенції адміністративного суду, визначеної статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України (чинного на час виникнення спірних відносин) та підлягає розгляду судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із ч. 6 ст. 109 КАС України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З огляду на викладене, враховуючи наведені правила процесуального законодавства, оскільки спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за цим позовом із одночасним роз'ясненням позивачу про належність вирішення спору в цій частині за правилами цивільного процесуального законодавства.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвала суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2017р. по справі № 816/2021/17залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повне судове рішення складено 17 січня 2018 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6