Справа № 597/853/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11749/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м.Херсоні про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції - Торська І.В.

час ухвалення рішення 01.11.2017 року, 14:00 год.,

місце ухвалення рішення м.Заліщики,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Департаменту патрульної поліції у м.Херсоні, в якому просив скасувати постанову серії АР №867371 від 17 липня 2017 року про накладення на нього адміністративного штрафу в розмірі 510 грн. за порушення ст.132-1 КУпАП та закрити провадження у справі.

Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, а саме: порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, зокрема, відповідачем не надано доказів, які б стверджували факт здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача із застосуванням вимірювальної техніки на платформі для підтвердження порушення ОСОБА_2 дорожнього руху. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2017 року приблизно о 22 год. 27 хв. ОСОБА_1, рухаючись по автомобільній дорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 172 км., керував транспортним засобом МАN 19.414, номерний знак НОМЕР_1, та буксируючи напівпричіп TAD НПН-35 нз ВХ3739ХР, перевозив негабаритний вантаж комбайн «John Deere» 9650 шириною 3,90 м. без відповідного погодження з органами Нацполіції, чим порушив п.22.5 ПДР України.

За цим фактом ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП на підставі постанови у справі про адміністративне порушення серії АР №867371 від 17 липня 2017 року, складеної інспектором роти №2 батальйону УПП м.Херсон ОСОБА_3,М, згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції статті.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ст.222 КУпАП передбачає, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та пята статті 133, частини третя, шоста, восьма, девята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 192, 194, 195 тощо). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Згідно з ч.2, 4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Ст.258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, постанова складена на місці вчинення правопорушення, як це передбачено вимогами чинного законодавства у сфері правил дорожнього руху, і негайно вручена позивачу, про що свідчить його підпис у постанові про адміністративне правопорушення,

Щодо суті самого порушення позивачем ОСОБА_2 дорожнього руху, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.132-1 КпАП України порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Абз.1 п.22.5 ПДР передбачає, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із заявкою на перевезення вантажу № 3 від 16 липня 2017 року до договору № 01- 06/16 від 01 червня 2016 року перевізник ПП«Транс-Авто-Д», у якому працює водієм ОСОБА_1, 17 липня 2017 року із м. Одеси до с. Куровичі Золочівсього району Львівської області повинен перевести комбайн «John Deere 9650» (габаритні розміри 8,70м*3,43м*3,85м; вага 14,9 т) замовником якого було ПП «ТМК-Січ».

Відповідно до цієї заявки, 16 червня 2017 року Управління безпеки дорожнього руху Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України видало ПП «Транс-Авто-Д» дозвіл № 1300 - 5865 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри, яких перевищують нормативні. Термін дії дозволу: з 16 червня 2017 року по 18 липня 2017 року, згідно з визначеним маршрутом; дозволяється перевезення транспортних засобів з визначеними параметрами, зокрема, ширина має складати 3,49 м., а довжина 24 метра.

Абз.3 ст.2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 № 879, передбачає, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ОСОБА_2 дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 p. N 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно з ст.48 Закону Країни «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до підп. 3 п. 2 Порядку великовагові та великогабаритні транспортні засоби це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ОСОБА_2 дорожнього руху.

Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (п. 1 Порядку).

Згідно з підп. 4 п. 2 Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (підп. 2 п. 2 Порядку).

Відповідно до підп. 6 п. 2 Порядку вимірювальним і зважувальним обладнанням вважаються технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

Згідно із підп. 7-9 п. 2 Порядку місцем здійснення габаритно-вагового контролю - це спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю. Стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю (стаціонарний пункт) - позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів. Пересувний пункт габаритно-вагового контролю (пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.

Таким чином, габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти.

Відповідно до п.3 Порядку габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

П.6 Порядку передбачає, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Згідно з п.п.12, 13 Порядку вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Таким чином, габаритно-ваговий контроль відносно МАN 19.414 ( номерний знак НОМЕР_1) з напівпричепом TAD НПН-35 (номерний знак НОМЕР_2), яким керував позивач, повинно бути здійснено у межах пунктів габаритно-вагового контролю.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначає, що зупинку було здійснено на узбіччі автодороги М-14 на 172 км в темну пору доби за відсутності стаціонарного чи пересувного пункту габаритно-вагового контролю.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що вимірювання габаритів транспортного засобу здійснювалося із застосуванням вимірювальної техніки на стаціонарному чи пересувному пункті (платформі), технічними засобами, що мають нормовані метрологічні характеристики.

Судом встановлено, що доказів, які б стверджували факт здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача із застосуванням вимірювальної техніки на платформі для підтвердження порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, що спростовувало б твердження позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, відповідач не надав; у оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення також не зазначено, яким приладом здійснювався замір габаритів транспортного засобу позивача, і на підставі чого визначено ширину 3,90 м, жодних доказів з цього приводу відповідачем не надано, а позивач долучив до матеріалів справи дозвіл № 1300 - 5865 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри, яких перевищують нормативні, та заявку на перевезення вантажу № 3 від 16 липня 2017 року (габаритні розміри 8,70м*3,43м*3,85м; вага 14,9 т) на спростування обставин, зазначених у постанові про приятгення до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ч.2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Разом з тим, жодних доказів, які б свідчили про факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, відповідач не надав, а судом таких обставин не встановлено.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, а саме: порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, а тому постанова серії АР №867371 від 17 липня 2017 року про накладення на нього адміністративного штрафу в розмірі 510 грн. за порушення ст.132-1 КУпАП підлягає скасуванню, разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними та такими, що спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, а тому позовна вимога про закриття справи про адміністративне правопорушення підлягає до задоволення.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст. 243, 250, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2017 року у справі № 597/853/17 скасувати, та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №876371 від 17 липня 2017 року відносно ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -суддя О.І.Мікула

Судді: А.Р.Курилець

ОСОБА_4