Справа № 750/10577/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 листопада 2017 року

у справі №750/10577/17

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській, в якому просив зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу, у зв'язку з порушенням строків виплати частини пенсійних виплат з 28.12.2013, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з грудня 2013 року він перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Однак, у зв'язку з неправильним нарахуванням відповідачем пенсії позивач був змушений звертатись за захистом своїх прав в суд, що було підставою для подальшого звернення з заявою про нарахування та виплати заяви компенсації втрати частини доходу, у зв'язку з порушенням строків виплати частини пенсійних виплат з 28.12.2013.

В письмових запереченнях на позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, вказавши, що вини відповідача у затримці виплати нарахованих сум пенсії не було, оскільки не виплата коштів на виконання рішення суду відбулася з причин не залежних від головного управління, оскільки протягом деякого часу нормами чинного законодавства було встановлено обмеження таких виплат державою. Також відповідач посилався на пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом, адже рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у справі №750/2064/14 виконано ще у 2014 році, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 28.08.2014. Кошти на картковий рахунок позивача перераховані 06.02.2017, отже в лютому 2017 року позивач отримав виплату, а до суду з позовом звернувся 31.10.2017, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч.2 ст.99 КАС України, а тому відповідач просить застосувати ч.1 ст. 100 КАС України та залишити без розгляду позов ОСОБА_3

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 листопада 2017 року позов задоволено. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії з 28.12.2013, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 640 грн. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятою постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії. Крім того відповідач посилався на пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом відповідно до ст. ст. 99,100 КАС України.

Позивачем було подано заперечення на апеляційну скаргу в якій зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідач, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року по справі №750/2064/14 визнано неправомірними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області щодо відмови у включенні до обчислення пенсії ОСОБА_3 за вислугу років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, введеної постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій». Зобов'язано Головне Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області з 28 грудня 2013 року здійснити перерахунок розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_3 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (а.с.10-13).

28 липня 2014 року на підставі вказаного судового рішення позивачу було видано виконавчий лист відповідно до якого зобов'язано боржника - Головне Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_3 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (а.с.14).

Проте, як зазначив сам відповідач, кошти нараховані на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року по справі №750/2064/1, були перераховані на картковий рахунок ОСОБА_3 лише 06.02.2017.

28 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати суми перерахунку пенсії з 28.12.2013, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Однак листом №687/03/А-12 від 11.05.2017 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовило в задоволенні поданої ОСОБА_3 заяви та повідомило позивачу, що немає законних підстав для нарахування та виплати компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків виплати, оскільки виплата коштів за рішеннями судів за період з 28.12.2013 по 31.01.2017 року відбулась лише 06.02.2017 не з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, а у зв'язку з відсутністю коштів Державного бюджету на відповідні роки (а.с.8-9).

Не погоджуючись з відмовою відповідача та вважаючи такі дії протиправними позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, про неправомірність дій відповідача та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії позивачу, оскільки відсутність коштів не може бути підставою для невиконання зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Постановою Верховного суду України від 18.11.2014 у справі №21-518а14 було визначено, що основною умовою для виплати громадянину компенсації ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 є порушенням встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією в даному випадку (органом УПФУ) добровільно чи на виконання рішення суду.

Як вбачається зі змісту ст. 5 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» неможливість виплати особі компенсації втрати частини доходів пов'язується із неотриманням таких доходів із вини громадянина.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією в зазначеній справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Вказаний висновок узгоджується з висновками викладеними в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року №6-38цс-11, від 18 листопада 2014 року №21-518а14, від 11 липня 2017 року №21-2003а16.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року пенсійний фонд зобов'язано здійснити перерахунок розміру пенсії позивачу.

Однак виплати пенсії ОСОБА_3 нарахованої на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду відбулась 06 лютого 2017 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_3

Отже, період за який підлягає нарахуванню та виплаті компенсація втрати частини доходів становить: з 28 грудня 2013 року по 06 лютого 2017 року.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Щодо посилань апелянта на пропуск позивачем строку звернення з позовом та застосування до спірних правовідносинах ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року на час виникнення спірних правовідносин), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України встановлено можливість встановлення строку звернення до адміністративного суду нормами інших законів України.

Разом з тим, під «іншими законами» розуміються закони, які встановлюють строки звернення до адміністративного суду з вимогою вирішити публічно - правовий спір.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 11.08.2016 у справі №750/5943/15а.

Суд звертає увагу на те, що спеціальним Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» не встановлено обмеження строком виплати компенсації втрати частини доходів.

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Тобто передбачено, що виплата суми пенсії, нарахованої, але не виплаченої з вини пенсійного органу, не обмежується будь-яким строком.

Колегія суддів вважає, що пенсія та компенсація втрати частини доходів мають однакову правову природу, тобто є джерелом існування особи.

Крім того, буквальне тлумачення ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» дає підстави для висновку про те, що словосполучення «без обмеження будь-яким строком» стосується і компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність здійснення нарахуваня та виплати ОСОБА_3 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії з 28.12.2013, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 17 січня 2018 року.