Справа № 805/3914/17-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 р. Справа№805/3914/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Христофоров А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна до Головного управління ДФС у Донецькій області,

про визнання ОСОБА_2о. заступника начальника ГУ ДФС у Донецькій області від 21.09.2017 року №1111 незаконним в частині визначення періоду перевірки з 07.10.2014 року по 19.09.2017 року, який включає в себе період до 22.12.2014 року, зазначений в повідомлені №76 від 12.05.2017 року; визнання дії ГУ ДФС у Донецькій області по проведеню перевірки за період з 07.10.2014 року по 19.09.2017 року, який включає в себе період до 22.12.2014 року, зазначений в повідомлені №76 від 12.05.2017 року протиправними; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.10.2017 року № ГУ ДФС у Донецькій області на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності 184 000,54 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна, звернувся до Донецького окружного адміністартивного суду та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що в ході документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання валютного законодавства при проведені взаєморозрахунків з нерезидентами у період з 07.10.2014 року по 19.09.2017 року встановлені порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та складено акт перевірки№625/05-99-14-02/3580430 від 28.09.2017 року на підставі якого сформовано спірне податкове повідомлення рішення № від 11.10.2017 року про нарахування пені у сумі 184 000,54 грн. З висновками податкового органу категорично не згоден, окільки 12.05.2017 року підприємство повідомило листом податковий орган про втрату документів у перод з 2009 року по 22.12.2014 року через неможливість їх вивозу з тимчасово окупованої території України, у відповідності до чого законом накладено мораторій на проведення перевірки у період з 07.10.2014 року до 22.12.2017 року, отже ОСОБА_2о. заступника начальника ГУ ДФС у Донецькій області від 21.09.2017 року №1111 в цій частині є незаконним, а дії податкового органу в частині проведення перевірки протиправними. Також зазначив, що дійсно відповідно до зовнішньоекономічного контракту, 10.11.2014 року було здійснено відвантаження товару на адресу нерезидента, та сплата останім була здійснена у період з 09.02.2015 року по 27.02.2015 року, однак оскільки підприємство перебуває на території проведення антитерористичної операції у відповідності до чого пеня до підприємства не застосовується, у відповідності до чого спірне податкове повідомлення - рішення підлагяє скасуванню.

Відповідачем, Головним управлінням ДФС у Донецькій області, надано відзив на адміністративний позов, в якому заперечує проти позовних вимог з підстав того, що ОСОБА_2 про проведення перевірки був отриманий особисто директором підприємства, перевірку проведено з відома та у присутності директора, зауважив на тому, що підприємство переєстровано з 23.12.2014 року до м. Маріуполя, у відповідності до чого посилання позивача на дію мораторію на проведення будь-яких перевірок відносно підприємства є безпідставними. Крім того зазначив, що підприємством сертифікатів ТПП про засвідчення настання обставин непереборних сил під час проведення перевірки не надавались, отже нарахування пені за прострочення здійснення розрахунків за контрактом та спірне податкове повідомлення-рішення є правомірними.

15 січня 2018 року представники сторін надали заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

На підставі до ч.3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України, 15 січня 2018 року суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з розглядом справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017 року) ухвалою суду від 29.11.2017 року відкрито провадження у справі та справу призначено на 18.12.2017 року. У відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції після 15.12.2017 року) ухвалою суду від 18.12.2007 року відкладено розгляд справи у звязку з неявкою представника відповідача на 15.01.2018 року.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна (, вул. Миколаївська, буд.23, офіс 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87515) пройшов передбачену законом процедуру державної реєстрації 19.11.2007 року № 1 028273 (а.с. 11) та в даних правовідносинах, у відповідності до вимог ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов'язки.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькі області (, вул. 130-й Таганрозької дивизії, 114, м. Маріуполь, Донецька область, 87526), є юридичною особою та у відповідності до вимог ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов'язки.

Судом встановлено, що на підставі ОСОБА_2о. заступника начальника ГУ ДФС у Донецькій області від 21.09.2017 року №1111 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки(а.с.16-17), ГУ ДФС у Донецькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог валютного законодавства при проведені взаєморозрахунків з нерезидентами за період з 07.10.2014 року по 19.09.2017 року, за результатами якої складено акт №625/05-99/14-02/35580430 від 28.09.2017 року.(а.с.18-24)

Згідно висновків акту перевірки встановлені порушення статті 1 Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (із змінами та доповненнями), Постанови НБУ від 20 серпня 2015 №515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2014 року N 534), Постанови НБУ 20 листопада 2014 року N 734 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України». Постанови НБУ від 01 грудня 2014 року №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Правління Національного банку України від 8 грудня 2014 року N 799), а саме, виручка в іноземній валюті за експортований товар за МД№100270001/2014/575529 від 10.11.2014 згідно контракту №2035/TTU від 07.10.2014 року надійшла від нерезидента ТОВ «ОСОБА_3 Логістик» (Російська Федерація) на поточні рахунки ТОВ ОСОБА_1 Україна у банківській установі ПАТ «ПУМБ» МФО 334851 з порушенням законодавчо встановленого строку розрахунків в іноземній валюті у період з 09.02.2015 року по 27.02.2015 року в сумі 135 500,00 євро (3 605 956,85 грн).(а.с. 24)

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Донецькій області сформовано податкове повідомлення-рішення № від 11.10.2017 року про застосування пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, невиконання зобовязання та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у сумі 184 816,54 грн. (а.с.13)

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ВестЛайн Логистик» (Покупець) та ТОВ ОСОБА_1 Україна (Продавець) укладено контракт №2035/TTU від 07.10.2014 року, предметом якого є придбання товару відповідно до Спеціфікації №1.(а.с.32-36)

На виконання умов контракту та згідно Спеціфікації №1 Покупцем здійснено відвантаження товару (вовновий рентгено-флуоресцентний спектрометр та твердомір VERZUS 750 CDD) на суму 113 500,00 євро, відповідно до МД№100270001/2014/575529, гранічний термін надходження валютної виручки 08.02.2015 року.(а.с.37-40)

ТОВ «ВестЛайн Логистик» здійснено оплату 27.02.2015 року на поточний рахунок позивача.(а.с.41)

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до ст. 62 ПК України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пункт 78.1 ст. 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової виїзної перевірки.

Так, відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з визначених обставин, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, наведеній у постановах від 27.01.2015 у справі № 21-425а14 та від 16.02.2016 № 1-2749а15, виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо податковий орган вважає, що ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Судом встановлено, що ТОВ ОСОБА_1 Україна заявою від 12.05.2017 року №76 року(до проведення перевірки), повідомило ГУ ДФС у Донецькій області, що підприємство перебувало на тимчасово окупованій території України (м. Донецьк, вул. Георгія Димитрова, буд.2, 85053) та документацію за період з 2009 року по 22.12.2014 року перевезти не вдалось, у звязку з чим за зазначений період вся первинна документація відсутня.(а.с.42-43)

Суд зауважує, що у відповідності до положень п.38.11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, до завершення проведення антитерористичної операції, до платників податків/податкових агентів, які провадили господарську діяльність на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення і не можуть предявити первинні документи, на підставі яких здійснюється облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, як виняток із положень статті 44 цього Кодексу застосовуються спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Підстави неможливості предявлення первинних документів:

первинні документи втрачені (знищені чи зіпсовані) у звязку з проведенням антитерористичної операції;

первинні документи знаходяться на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення і їх неможливо вивезти або їх вивезення повязане з ризиком для життя та здоровя платника податків, фізичних осіб чи неможливе у звязку з іншими адміністративними перешкодами, встановленими органами влади.

У разі втрати та/або неможливості вивезення первинних документів платник податків/податковий агент за місцем свого обліку подає до контролюючого органу в довільній формі повідомлення про неможливість вивезення первинних документів, підписане керівником підприємства та головним бухгалтером, в якому зазначаються: обставини, що призвели до втрати та/або неможливості вивезення первинних документів, податкові (звітні) періоди, а також загальний перелік первинних документів (за можливості - із зазначенням реквізитів).

Дані та показники податкової звітності платника податків/податкового агента за податкові (звітні) періоди, зазначені у повідомленні, не можуть бути піддані сумніву лише на підставі відсутності первинних документів. Подане повідомлення є також підставою для збереження витрат (включаючи витрати у звязку з придбанням цінних паперів/корпоративних прав) та/або відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток (включаючи відємний фінансовий результат за операціями з цінними паперами/корпоративними правами), та/або податкового кредиту з податку на додану вартість, та/або суми відємного значення податку на додану вартість минулих податкових (звітних) періодів без наявності договірних, розрахункових, платіжних та інших первинних документів, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Після подання до контролюючого органу повідомлення про неможливість вивезення первинних документів до завершення проведення антитерористичної операції запроваджується мораторій на проведення будь-яких перевірок щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів.

Якщо після подання повідомлення про неможливість вивезення первинних документів платнику податків/податковому агенту стане відомо про втрату цих документів, такий платник податків/податковий агент зобовязаний подати до контролюючого органу повідомлення про втрату первинних документів із зазначенням обставин такої втрати.

Платники податків/податкові агенти, які подали повідомлення про втрату первинних документів відповідно до цього підпункту, не можуть бути перевірені контролюючим органом щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів, у тому числі після завершення проведення антитерористичної операції.

Втрата документів, що не повязана з проведенням антитерористичної операції, не надає права платнику податків/податковому агенту застосовувати положення цього підпункту.

Зазначені в цьому підпункті положення застосовуються до платників податків/податкових агентів, які станом на 1 квітня 2017 року здійснили зміну свого місцезнаходження (місця проживання) з тимчасово окупованої території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення на іншу територію України та сплачували податки до бюджету в період проведення антитерористичної операції згідно з цим Кодексом.

Платник податків/податковий агент не може застосовувати положення цього підпункту щодо податкових (звітних) періодів після перереєстрації підприємства на іншій території України.

Обовязок доведення відсутності підстав для застосування положень цього підпункту покладається на контролюючий орган. Платник податків/податковий агент, який безпідставно застосував положення цього підпункту, вважається таким, що ухиляється від сплати податків та несе відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

У разі відмови контролюючого органу у застосуванні положень цього підпункту контролюючий орган зобовязаний видати вмотивоване рішення у строк не пізніше одного місяця з дати отримання відповідного повідомлення від платника податків/податкового агента, в якому зазначаються підстави та докази такої відмови.

Рішення контролюючого органу може бути оскаржено в адміністративному чи судовому порядку. До винесення остаточного рішення по справі контролюючий орган не може піддати сумніву показники податкової звітності, а також ініціювати проведення будь-якої перевірки платника податків/податкового агента щодо податкових (звітних) періодів, зазначених у відповідному повідомленні.

У податкових (звітних) періодах, зазначених у відповідному повідомленні, не може бути переглянуто у бік збільшення суми податкових зобовязань з податків і зборів, задекларовані в податкових деклараціях за вказані податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток, задекларовані в податкових деклараціях/розрахунках за вказані податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявлені в податкових деклараціях за вказані звітні періоди.

Отже, у порушення вимог п.38.11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, відповідачем не було прийнято до уваги заяву позивача від 12.05.2017 року про відсутність первинних документів у період з 2009 року по 22.12.2014 року, та винесено спірний ОСОБА_2 №1111 від 21.09.2017 року, тобто після повідомлення про відсутність первинних документів, та відповідачем неправомірно проведено спірну перевірку у період з 07.10.20017 року по 28.09.2017 року на підставі якої сформовано спірне податкове повідомлення-рішення № від 11.10.2017 року.

Верховним Судом України у постановах від 27.01.2015 (справа № 21-425а14), від 16.02.2016 (справа № 826/12651/14) висловлено правову позицію, що суб'єкт господарювання має право не погодитись з рішенням про призначення перевірки і оспорити його в суді.

Тобто видання керівником податкового органу наказу про проведення перевірки безпосередньо призводить до виникнення певних обов'язків у платника податків, щодо якого прийнято рішення. Тому зазначений наказ є таким, що має правове значення, а отже, є актом у розумінні пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, правомірність якого може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно положень ч.1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Оскільки ОСОБА_2 про проведення перевірки є підставою для проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися, у відповідності до чого, в даному спірному випадку, ОСОБА_2 про проведення перевірки без врахування заяви про відсутність документів за перевіряємий період та з урахуванням положень п.38.11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд зазначає, що визнання протиправним та скасування наказу на проведення перевірки є підставою для визнання перевірки протиправною, та як наслідок відсутності перевірки як юридичного факту, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення. У такому випадку висновки акта перевірки, визнаної протиправною, судом не оцінюються, в силу відсутності правових наслідків такої.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що спеціальним законом, що регулює правовідносини повязані з розрахунками в іноземній валюті є Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23 вересня1994 року.(далі - Закон № 185/94-ВР)

Згідно зі ст.4 Закону № 185/94-ВР , порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Указом Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Верховною Радою України 02.09.2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VІІ(далі - Закон №1669), який набув чинності 15.10.2014 року та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ст.1 Закону №1669 територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Соледар Донецької області.

Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Розпорядженням №1275-рдо переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Маріуполь Донецької області, де зареєстрований позивач з 22.12.2014 року (до 22.12.2014 року місцезнаходження позивача було: м. Донецьк, вул. Георгія Димитрова, буд.2).

Аналізуючи вказані приписи, позивач є суб'єктом господарювання, який звільняється від відповідальності за порушення вимог валютного законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, оскільки самого лише факту здійснення його діяльності на території проведення антитерористичної операції достатньо для визнання його такими.

Посилання відповідача на відсутність у позивача відповідного сертифікату Торгово-промислової палати України, як на ознаку того, що останній не є звільненим від відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 4 Закону № 185/94-ВР, є безпідставними.

Так, стаття 10 Закону №1669 визначає сертифікат Торгово-промислової палати України як єдиний належний та достатній документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань.

Разом з тим, аналізуючи приписи вказаного Закону, слід зробити висновок про те, що невиконання зобов'язання особою може бути підтверджено обставинами непереборної сили, що звільняє таку особу від відповідальності, однак вказані зобов'язання випливають з інших правовідносин, а не тих які регулює Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Так, вказана норма є загальною і поширюється на інші види невиконаних зобов'язань, а відтак не може бути застосовано до спірних правовідносин з огляду на те, що вони регулюються спеціальною нормою, а саме - статтею 4 Закону № 185/94-ВР, яка прямо передбачає застосування відповідальності за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті до резидентів, що порушили терміни розрахунків, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення.

Стаття 6 Закону № 185/94-ВР визначає, що якщо перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, обумовлено виникненням форс-мажорних обставин, перебіг зазначених строків зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням форс-мажорних обставин є сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов договору.

Разом з тим, позивач, як суб'єкт господарювання, що здійснює свою діяльність на території проведення антитерористичної операції, не є особою на яку поширюються такі санкції, а відтак не потребує звільнення від відповідальності.

Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України надає особа, яка за певних обставин не могла виконати свої зобов'язання та до якої може бути застосована відповідальність, встановлена статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Отже позивач, як особа на яку не поширюється відповідальність визначена вказаним Законом, не повинен надавати сертифікат Торгово-промислової палати України. Доведенню в даному випадку підлягає лише здійснення ним діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Відтак у відповідача відсутні правові підстави для нарахування позивачу штрафних санкцій за несвоєчасні розрахунки у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2017 року за № К/800/10583/16.

Відповідно до ч.2 ст.76 та ч.2 ст. 77 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача зазначені у заперечені на адміністративний позов, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи документами та не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Враховуючи вищевикладене є всі підстави стверджувати, що податковий орган вийшов за межі наданих йому повноважень і діяв поза межами правового поля, що у свою чергу нівелює наслідки проведення такої перевірки у вигляді прийнятого податкового повідомлення-рішення.

З огляду на зазначене позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду у сумі 5 960,00 грн.( а.с.3,51)

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,6,90,132,139,193,242-244,246,255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна(, вул. Миколаївська, буд.23, офіс 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87515) до Головного управління ДФС у Донецькій області (, вул. 130-й Таганрозької дивизії, 114, м. Маріуполь, Донецька область, 87526) про визнання незаконним наказ, визнання дії протиправними та скасування податкового повідомлення-решення задовольнити.

Визнати ОСОБА_2о. заступника начальника Головного управління ДФС у Донецькій області від 21.09.2017 року №1111 незаконним в частині визначення періоду перевірки з 07.10.2014 року по 19.09.2017 року, який включає в себе період до 22.12.2014 року, зазначений в повідомлені №76 від 12.05.2017 року;

Визнати дії Головного управління ДФС у Донецькій області по проведеню перевірки за період з 07.10.2014 року по 19.09.2017 року, який включає в себе період до 22.12.2014 року, зазначений в повідомлені №76 від 12.05.2017 року протиправними.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.10.2017 року Головного управління ДФС у Донецькій області на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності 184 000,54 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна() судовий збір у розмірі 5960(пять тисяч девятсот шістдесят) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 18 січня 2018 року.

Суддя Христофоров А.Б.