Справа № 813/2515/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11408/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого Шинкар Т.І.,
суддів Пліша М.А.,
Ільчишин Н.В.,
секретаря судового засідання Чигер І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гулик А.Г.), ухвалену у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 17 год. 28 хв. 30 жовтня 2017 року у справі №813/2515/17 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

11.07.2017 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу учасника бойових дій від 28 квітня 2017 року (протокол №10) щодо відмови у наданні позивачу статусу учасника бойових дій та зобов`язати комісію Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу учасника бойових дій, надати позивачу статус учасника бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу учасника бойових дій, оформлене протоколом №10 від 28.04.2017 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій; зобов`язано комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу учасника бойових дій, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не передбачено обов`язковості проходження військовослужбовцями, які підтверджують право позивача на отримання статусу учасника бойових дій, військової служби в одній військовій частині разом з позивачем, а тому суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо неможливості підтвердження факту проходження позивачем військової служби на острові Куба під час Карибської кризи з тих підстав, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проходили військову службу в іншій військовій частині, ніж позивач. Суд першої інстанції також врахував дані довідки Федерального бюджетного закладу Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 26.12.2016 №1/2-11964, відповідно до якої ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 в період з 12.07.1962 по 25.08.1962, вказана військова частина зазначена в переліку тих, які брали участь у військово-стратегічній операції «Анадир» на острові Куба під час Карибської кризи. З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в наданні статусу учасника бойових дій. Водночас щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка, то така, на переконання суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, оскільки суд не вбачає за можливе втручатися в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Львівський обласний військовий комісаріат подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2017 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до архівної довідки ЦАМО РФ філіалу Західного військового округу №1/2-11964 від 26.12.2016 ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 12.07.1962 по 25.08.1962, яка значиться в переліку військових частин, які приймали участь у військово-стратегічній операції «Анадир» в період Карибської кризи, однак в довідці відсутня інформація про факт участі саме позивача у бойових діях. Вказує, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми нотаріальними свідченнями підтверджують факт проходження військової служби на о.Куба позивачем, за що надання статусу учасника бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачено. При цьому зазначає, що участь ОСОБА_1 в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ о.Куби свідки не підтверджують. Вказує, що так як комісія діяла в межах та у спосіб визначений нормативними актами, документів, які б встановлювали факт участі позивача в бойових діях чи забезпечені бойової діяльності військ на комісію, подано не було.
В судовому засіданні представник скаржника апеляційну скаргу підтримав, позивач щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 03.03.2017 ОСОБА_1 звернувся в Львівський обласний військовий комісаріат із заявою щодо встановлення статусу учасника бойових дій, надавши архівну довідку Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації філіалу Архіву Західного військового округу №1/2-11964 від 26.12.2016, військовий квиток серії НОМЕР_2 від 15.08.1961, нотаріально завірені заяви гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , копії посвідчень учасника бойових дій та підтверджуючих документів гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , копію паспорта серії НОМЕР_3 від 26.09.2009.
Згідно з Витягом з Протоколу №10 засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій від 28.04.2017 комісією прийнято рішення відмовити у встановлені статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , оскільки участь у військово-стратегічній операції «Анадир» не являється підтвердженням участі у бойових діях. При цьому зазначено, що покази свідків гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені особи проходили військову службу у інших військових частинах ніж гр. ОСОБА_1 (а.с.17).
Вважаючи рішення комісії Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій незаконним та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території
Відповідно до вказаного Переліку острів Куба віднесений до держав, на території яких в період з липня 1962 року по листопад 1963 року проходили бойові дії.
За приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території острова Куба у зазначений вище період.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 року №16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються працівники, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювали в державах, де в цей період велися бойові дії, якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту).
Участь громадян, у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) визначається комісіями, що створюються у міністерствах і відомствах, які направляли своїх працівників на роботу в держави, де в цей період велися бойові дії.
Наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 №200 затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій відповідно до п.9 якого на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації.
Відповідно до п.11 вказаного Положення комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів: заяв громадян або клопотань командирів (начальників); довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою; партизанського квитка; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака «За розмінування»; грамот, фотографій (оригіналів); газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника; документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).
Крім того, підставою для надання статусу учасника бойових дій є такі документи: 1) для військовослужбовців, які були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки: витяг із наказу (по особовому складу) Міністра оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, командувача виду Збройних Сил України відповідно про призначення на посаду в частину, яка перебуває в складі національного контингенту; витяг із відповідного розділу особової справи військовослужбовця про проходження військової служби в складі національного контингенту чи персоналу; довідка про проходження військової служби в складі національного контингенту чи персоналу; 2) для військовослужбовців, які перебували у відрядженні в державах, де в той час велися бойові дії: рішення Міністра оборони України або начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про відрядження; витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження; копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття.
Згідно з п.12 Положення за відсутності в заявника через незалежні від нього причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником.
Згідно з архівною довідкою Федерального бюджетного закладу Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації філіалу Архіву Західного військового округу від 26.12.2016 №1/2-11964 ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині № НОМЕР_1 в період з 12.07.1962 по 25.08.1962. Вказана військова частина зазначена в переліку тих, які брали участь у військово-стратегічній операції «Анадир» на острові Куба під час Карибської кризи (а.с.16).
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії військового квитка серії НОМЕР_2 від 15.08.1961 ОСОБА_1 з лютого 1961 по грудень 1962 проходи службу в військовій частині № НОМЕР_1 .
Згідно з нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_4 від 25.03.2017 він в період з 1962 року по 1964 рік проходив військову службу в рядах Радянської армії на острові Куба у військовій частині № НОМЕР_4 на посаді механіка-водія. Разом з ним в той самий час проходив військову службу на острові Куба ОСОБА_1 (а.с.18).
Згідно з посвідчення серії НОМЕР_5 від 12.09.2003 ОСОБА_2 є учасником бойових дій (а.с.20).
Відповідно до нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_3 від 24.03.2017 він в період з 1962 року по 1963 рік проходив військову службу а рядах Радянської армії на острові Куба у військовій частині № НОМЕР_4 на посаді механіка-водія. ОСОБА_3 стверджує, що в цей же період з ним проходив військову службу і позивач (а.с.19).
Згідно з посвідчення серії НОМЕР_6 від 02.03.2000 ОСОБА_3 є учасником бойових дій (а.с.21).
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили факт проходження позивачем військової служби в період з липня 1962 року по листопад 1963 року на острові Куба, а також пояснили, що позивач забезпечував бойову діяльність військ.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання скаржника на те, що зазначені особи проходили військову службу у інших військових частинах ніж ОСОБА_1 , оскільки вказане не спростовує факт проходження позивачем військової служби на о.Куба, тоді як п.12 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій містить вимогу лише щодо проходження свідками військової служби разом із заявником без обов`язкової прив`язки до проходження такої служби в одній військовій частині.
До того ж, у Постанові Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні будь-які обмеження щодо поширення її дії на військовослужбовців, які перебували в період ведення бойових дій на території острова Куби.
Водночас, суд апеляційної інстанції заважує, що відповідно до п.10 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Комісії зобов`язані, зокрема: робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника; заслуховувати пояснення осіб, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил) або розмінуванні (траленні бойових мін).
Таким чином, саме на комісію Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій покладено обов`язок сприяти громадянам в підготовці необхідних матеріалів для їх розгляду при встановленні статусу учасника бойових дій.
Враховуючи вказані законодавчі положення та обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що надані ОСОБА_1 на розгляд Комісії Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій документи містять відомості про участь позивача на о. Куба у складі військової частини № НОМЕР_1 у військово-стратегічній операції «Анадир» у період «Карибської кризи», о. Куба входить до переліку держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії у період з липня 1962 року по листопад 1963 року, а відтак рішення відповідача про відмову у наданні такого статусу, оформлене протоколом комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій №10 від 28.04.2017 є протиправним та підлягає скасуванню.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, зобов`язання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, в іншому випадку порушується принцип розподілу влади.
В силу завдань адміністративного судочинства та повноважень адміністративного суду вірним є висновок суду першої інстанції, що при вирішенні справи належними способом захисту позивача є зобов`язання комісії Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу учасника бойових дій, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 316, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року у справі №813/2515/17 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин
Повний текст Постанови складено 16.01.2018