Справа № 438/1049/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/12496/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області про повернення позовної заяви (суддя Слиш А.Т.), постановлену в м. Бориславі 20 листопада 2017 року у справі №438/1049/17 за позовом ОСОБА_1 до Східницької селищної ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування витрат, -

В С Т А Н О В И В:

16.11.2017 ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1, звернувся в суд з позовом до Східницької селищної ради Львівської області, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за заявою (клопотання) ОСОБА_1 від 22.08.2017 про надання йому, як учаснику бойових дій, безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовним розміром 0,15 гектара, що розташована на території Східницької селищної ради Львівської області; зобовязати відповідача повторно розглянути на найближчому черговому пленарному засіданні сесії вказану заяву відповідно до вимог ст.118 Земельного кодексу України та ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 20 листопада 2017 року адміністративний позов повернено позивачеві.

Повертаючи позовну заяву, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позовна заява від імені ОСОБА_1 була подана та підписана представником ОСОБА_2, в той же час, до позовної заяви не було додано жодного документу, який би підтверджував наявність повноважень у ОСОБА_2 підписувати та подавати від імені ОСОБА_1 адміністративний позов до суду. За таких обставин, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачеві.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Бориславського міського суду Львівської області від 20.11.2017 та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на підтвердження повноважень подавати позов у суд першої інстанції подано Договір №30 про надання правової допомоги від 30.11.2017, відповідно до п.2.1.1 якого адвокату ОСОБА_2 надано, з поміж інших, виконувати інші дії за погодженням з Замовником (позивачем). Вказує, що було погоджено підписати та подати даний позов. Отже, зазначає, що діючи в порядку, передбаченому нормами КАС України та в межах наданих повноважень, з метою захисту прав та інтересів позивача, було подано позов до Бориславського міського суду Львівської області, за наявності у ОСОБА_2 повноважень подавати та підписувати такий.

Відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а справу направити для продовження розгляд у суд першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У відповідності до вимог ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 104 КАС України, в редакції на час звернення із позовом до суду, передбачено, що позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Згідно з п.2 та п.3 ч.1 ст.107 КАС України, в редакції на час звернення із позовом до суду, передбачено, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником) та чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Відповідно до частин 4 та 5 ст.106 КАС України, в редакції на час звернення із позовом до суду, передбачено, позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її підписання. Якщо позовна заява подається представником, то у ній зазначаються ім'я представника, його поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є. Одночасно з позовною заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.

Частиною 5 статті 58 КАС України встановлено, що повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін.

З матеріалів справи встановлено, що позовна заява від 07.11.2017 (зареєстрована судом першої інстанції 16.11.2017 вх.№5121/17) подана за підписом представника позивача ОСОБА_2

На підтвердження повноважень представника до позовної заяви додано наступні документи: Договір №30 про надання правової допомоги (адміністративна справа) від 03.11.2017, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1142 від 04.01.2012, Ордер ПТ №032219 на надання правової допомоги від 07.11.2017.

Згідно з ч.1 ст.108 КАС України, в редакції на час звернення із позовом до суду, передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. В ухвалі зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Частиною 3 статті 108 КАС України, в редакції на час звернення із позовом до суду, передбачено, визначено вичерпний перелік підстав за яких позовна заява повертається позивачеві, зокрема, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху (п.1), позовну заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та апеляційної скарги суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суддею суду першої інстанції при прийняття оскаржуваної ухвали не надано належної оцінки доданим до позовної заяви документам на підтвердження повноважень представника позивача, зокрема Договору №30 про надання правової допомоги (адміністративна справа) від 03.11.2017 предметом якого є надання юридичних послуг в адміністративній справі до Східницької селищної ради м.Борислава Львівської області, зокрема, шляхом виконання інших дій за погодженням з Замовником ОСОБА_1

Умови вказаного Договору не проаналізовано (не перевірено) суддею суду першої інстанції як підстави для висновку про наявність повноважень у ОСОБА_2 подавати позовну заяву від імені позивача, а в іншому випадку надання можливості позивачу довести повноваження ОСОБА_2 на ведення даної справи в суді.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що суддя суду першої інстанції не позбавлений можливості після одержання позовної заяви, у випадку встановлення, що таку подано без додержання вимог, встановлених ст.106 КАС України, залишити позовну заяву без руху для усунення виявлених недоліків позовної заяви, не створюючи при цьому штучних перешкод для доступу до правосуддя в адміністративній справі та забезпечуючи своєчасний й оперативний розгляд звернення особи до суду з метою захисту її порушених прав, свобод чи інтересів. Зазначене суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали враховано не було.

Відповідно до згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Так, у п.35 Рішенні Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року Справа «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (Заява № 20347/03) Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, № 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з'ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Водночас, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суддя суду першої інстанції не надав належну оцінку доданим до позовної заяви документам, не врахував вимоги процесуального законодавства та прийшов до передчасного висновку щодо повернення позовної заяви.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.320 КАС України, в редакції чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційний інстанції приходить до переконання, що повертаючи позовну заяву суддею суду першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та не враховано вимоги процесуального законодавства, що є наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 241, 312, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 20 листопада 2017 року про повернення позовної заяви у справі №438/1049/17 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текст Постанови складено 18.01.2018