Справа № 813/3339/16
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/7555/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.

представника відповідача Ярової А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.11.2016 року в справі №813/3339/16 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування частково наказу, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії (суддя І інстанції - Братичак У.Я., місце ухвалення: м. Львів, дата складення повного тексту рішення суду І інстанції: 05.12.2016),

встановив:

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (надалі - відповідач, ГУ ДФС у Львівській області), в якому просив: визнати протиправним та скасувати частково наказ №288 від 28.03.2016 р. в частині п. 1.12 щодо встановлення ОСОБА_2 - заступнику начальника управління - начальнику відділу організації викриття економічних злочинів посадового окладу в розмірі 2 210,00 грн; визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо проведення позивачу перерахунку посадових окладів та заробітної плати, які мали місце після видачі наказу від 28.03.2016 р. № 288, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі у позивача перед відповідачем у розмірі 21 631,80 грн; зобов'язати відповідача відкликати грошовий атестат від 05.04.2016 р. № 13 з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області; зобов'язати відповідача повідомити Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про дійсність грошового атестату від 12.01.2016 р. № 04, виданого ОСОБА_2

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.11.2016 року адміністративний позов задоволено повністю; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, зокрема, на те, на виконання постанов КМУ від 11.02.2016р. №77 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», наказу ДФС України №209 від 12.03.2016 року «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2015р. №989», видано наказ ГУ ДФС у Львівській області № 283 від 25.03.2016 року «Про введення в дію переліків змін до штатних розписів ГУ ДФС у Львівській області» та наказ ГУ Львівській області № 288 від 28.03.2016 року «Про встановлення посадових окладів працівникам ГУ ДФС у Львівській області», згідно з яким здійснено перерахунок посадових окладів з 01.12.2015 року.

Апелянт вказує на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції не взято до уваги, що п.2 преамбули Постанови КМУ від 11 лютого 2016 року № 77 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 і від 9 грудня 2015 року № 1013» чітко зазначено, що постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 р.

Відповідно, перерахунки було здійснено працівникам, які станом на березень 2016 року були звільнені з подальшим виходом на пенсію у грудні 2015 року, в результаті даного перерахунку виникла заборгованість по заробітній платі перед ГУ ДФС У Львівській області.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наказу начальника ГУ ДФС у Львівській області від 30.12.2015 р. № 421-о полковника податкової міліції ОСОБА_2 (НОМЕР_1), заступника начальника управління - начальника відділу організації викриття економічних злочинів звільнено з податкової міліції в запас Збройних Сил України за п. «б» ст. 64 (через хворобу) з 31.12.2015, виплативши йому компенсацію за невикористану відпустку за 2004 рік у кількості 14 діб, за 2005 рік у кількості 19 діб, за 2006 рік у кількості 15 діб, за 2010 рік у кількості 05 діб, за 2011 рік у кількості 27 діб, за 2012 рік у кількості 15 діб, за 2013 рік у кількості 15 діб за 2014 рік у кількості 16 діб, за 2015 рік у кількості 35 діб, та одноразову грошову допомогу відповідно до п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 по вислузі років 23 роки 03 місяців 00 дні.

12.01.2016 р. у зв'язку зі звільненням через хворобу згідно з наказом від 30.12.2015 р. № 421-о ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_2 видано грошовий атестат № 04.

28.03.2016 р. ГУ ДФС у Львівській області видано наказ «Про встановлення посадових окладів працівникам ГУ ДФС у Львівській області» № 288, відповідно до якого з метою забезпечення реалізації положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 р.№ 77 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 та від 09.12.2015 р. № 1013, й на виконання наказу ДФС України від 12.03.2016 р.№ 209 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.02.2015 р. № 989» встановлено посадові оклади працівникам ГУ ДФС у Львівській області відповідно до затверджених переліків змін до штатних розписів ГУ ДФС у Львівській області № 7, № 1 головою Державної фіскальної служби України Насіровим Р.М.

Згідно з пп.1.12 наказу від 28.03.2016 р. № 288 ОСОБА_2, заступнику начальника управління - начальнику відділу організації викриття економічних злочинів, встановлено посадовий оклад у розмірі 2 210,00 грн.

05.04.2016 р. ГУ ДФС у Львівській області видано ОСОБА_2 грошовий атестат № 13 на заміну атестату від 12.01.2016 р. № 04 у зв'язку зі звільненням через хворобу згідно з наказом від 30.12.2015 р. № 421-о та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 р. № 77.

Супровідним листом від 05.05.2016 р. № 1133/9/13-01-05-02 ГУ ДФС у Львівській області, у зв'язку зі зміною складових грошового забезпечення скеровано у Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області новий грошовий атестат ОСОБА_2

Не погоджуючись із такими рішеннями та діями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що закон передбачає можливість відрахування із заробітної плати тільки у випадках, передбачених законодавством України, і з працівників, які перебувають у трудових відносинах. Відповідно до наказу начальника ГУ ДФС у Львівській області № 421-о від 30.12.2015р. ОСОБА_2 звільнено з податкової міліції за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу). Оскільки на момент видання наказу №288 від 28.03.2016р. «Про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області» позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем, відтак, у відповідача були відсутні повноваження і компетенція на встановлення посадових окладів ОСОБА_2

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

В силу ст.1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) даний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Приписами ст.127 КЗпП України визначено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Відповідно до вимог ст.129 КЗпП України не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення.

Заборона на відрахування з видів виплат, зазначених у ст. 129 КЗпП, означає, що навіть за наявності у власника зустрічної вимоги до працівника, яка не задовольняється відрахуванням із заробітної плати у встановлених межах, власник зобов'язаний провести такі виплати на користь працівника. Якщо зустрічна вимога до працівника полягає у відшкодуванні шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків, вона незалежно від її суми реалізується шляхом пред'явлення власником до працівника позову у межах річного строку з дня виявлення шкоди (ст. 136 КЗпП). Інші вимоги власника до працівника не можуть бути взагалі задоволені, хоча б власник цілком своєчасно (п. 1 ч. 1 ст. 127 КЗпП) видав наказ про відрахування із заробітної плати працівникові.

Також, згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст.127 КЗпП, суди мають враховувати, що: 1) вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору; 2) не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст. 36, пунктах 1, 2, 5 ст. 40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв'язку з виходом на пенсію.

В силу ст.22 Закону України «Про оплату праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Закон передбачає можливість відрахування із заробітної плати тільки у випадках, передбачених законодавством України і з працівників, які перебувають у трудових відносинах.

Встановлено, що відповідно до наказу начальника ГУ ДФС у Львівській області №421-о від 30.12.2015р. ОСОБА_2 звільнено з податкової міліції за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу).

Таким чином, на момент видання наказу №228 від 28.03.2016 р. «Про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області» ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що для захисту трудових прав та законних інтересів працівників встановлено заборони на проведення відрахувань із виплат, які за своїм призначенням є гарантійними та компенсаційними.

Із матеріалів справи видно, що в результаті перерахунку посадових окладів станом на 31.03.2016р. у ОСОБА_2 виникла заборгованість по заробітній платі перед ГУ ДФС у Львівській області в сумі 21 631,80 грн.

З аналізу вказаних норм та з врахуванням всіх наведених обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо встановлення посадового окладу заступнику начальника управління - начальнику відділу організації викриття економічних злочинів ОСОБА_2 у розмірі 2 210 грн та щодо проведення позивачу перерахунку посадового окладу та заробітної плати на підставі наказу № 288 від 28.03.2016р. «Про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області», внаслідок чого виникла заборгованість перед відповідачем у розмірі 21 631,80 грн.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та часткове скасування наказу, зобов'язання вчинити дії є підставними та правомірно задоволені судом першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.11.2016 року в справі №813/3339/16 - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта - Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М. В. Костів
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18.01.2018.