Справа № 804/7208/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 р. Справа № 804/7208/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арлес Ком" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» Куліша Віктора Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Арлес Ком» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» Куліша Віктора Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило:
визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" Куліш Віктора Миколайовича щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів із вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору №01-1031/Т від 03 липня 2012 року, а саме щодо правочинів (договорів):
додаткової угоди №5 від 24 липня 2014 року до Кредитного договору №01-1031/Т від 03 липня 2012 року;
правочину (банківської операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в сумі 3000000,00 грн., з рахунків НОМЕР_1, що належать ОСОБА_4, на рахунок обліку простроченої заборгованості 2067, що належить ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором №01-1031/Т від 03 липня 2012 року;
правочину (банківської операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в сумі 3000000,00 грн., з рахунків НОМЕР_1, що належать ОСОБА_3, на рахунок обліку простроченої заборгованості 2067, що належить ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором №01-1031/Т від 03 липня 2012 року;
правочину (банківської операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в сумі 5850000,00 грн., з рахунків НОМЕР_1, що належать ОСОБА_3, на рахунок обліку простроченої заборгованості 2067, що належить ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором №01-1031/Т від 03 липня 2012 року;
правочину (банківської операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в сумі 123828,82 грн., з рахунків НОМЕР_2, що належать ТОВ «Арлес Ком», на рахунок обліку прострочених відсотків 2069, що належить ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором №01-1031/Т від 03 липня 2012 року;
визнати протиправним та скасувати Наказ «Щодо заходів, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів» від 03 жовтня 2017 року року №182, винесений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» Кулішом Віктором Миколайовичем.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою нікчемності правочинів є висновок відповідача, що Додаткова угода до Кредитного договору та правочини (банківські операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором були укладені (вчинені) з порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур Банку, з чого він вбачає наявність підстав, визначених пунктами 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Разом з тим, на думку позивача, відповідач неправомірно застосував до Додаткової угоди до Кредитного договору та правочинів (банківських операцій) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором вказані положення Закону, а також несвоєчасно здійснив процедуру проведення перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності, що здійснюється протягом процедури ліквідації банку. При цьому в оскаржуваному наказі не було визначено, які саме ознаки нікчемності правочинів і які норми законодавства було порушено при укладані (вчинені) цих угод (правочинів) із посиланням на нормативно-правовий акт, яким такий порядок було затверджено, незважаючи на те, що це є обов'язковим для визнання правочинів недійсним, через що отсанній є неправомірним, безпідставним та таким, що не ґрунтується на встановлених фактах і доказах, а отже він підлягає визнанню неправомірним з одночасним застосуванням наслідків такого визнання, шляхом його скасування.
Представник позивача у судовому засіданні адмінстартивний позов підтримав та просив його задовольнити та не заперечував щодо подальшого розгляду означеної справи в порядку письмового провадження.
Відповідач пред'явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржувані дії здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задвоволені адмінстартивного позову та не заперечував щодо подальшого розгляду означеної справи в порядку письмового провадження.
Треті особи у судове засідання не з'явились про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали письмові пояснення в яких просили задовольнити адмінстратвиний позов та розглядати справу без їх участі.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 16.09.2015 року № 576 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.09.2014 року прийнято рішення № 90 про запровадження в Банку з 17.09.2014 року тимчасової адміністрації.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 15.01.2015 №19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Актабанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.01.2015 № 6 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Актабанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» термін дії ліквідації банку до 15 січня 2018 року.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 31.05.2017 № 1217 «Про заміну уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ «Актабанк», з 07.06.2017 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Актабанк» Куліш Віктору Миколайовичу (далі - «Уповноважена особа Фонду»).
Відповідно до підпункту 8 частини 1 статті 48 Закону, Фонд/Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону. Згідно частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі -Закон»), протягом дії тимчасової адміністрації Фонд/Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня: впровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), щодо нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Важаючи дії відповідачи та спірний наказ протиправними, позивач звенувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи означений адмінстартивний позов, суд зважає на таке.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до п. 1 розділу III Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого Рішенням № 826 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016р., правочини (договори) є нікчемними у разі наявності підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та/або іншими законами, що підтверджується відповідними доказами.
Відповідач, обґрунтовуючи свої вимоги, викладені в оскаржуваному Наказі, повідомлені про нікчемність правочинів, зазначає, що оскаржувальні правочини є нікчемними з підстав, визначених пунктами 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Однак зазначені обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Так, судом встановлено, що 03 липня 2012 року, між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арлес Ком» було укладено Кредитний договір №01-1031/Т.
24 липня 2014 року між ПАТ «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арлес Ком» було укладено Додаткову угоду №5 до Кредитного договору №01-1031/Т від 03 липня 2012 року. Зазначеною додатковою угодою були внесені зміни щодо кінцевого терміну повернення кредиту (надалі - Угода щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитним договором).
За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч. 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За нормами статей 1054, 1049 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ч. 1 статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно ч.1. статті 583 ЦК України, заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).
На забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Арлес Ком» зобов'язань за Кредитним договором було укладено:
- Договір застави майнових прав №01-1031/Т/1 від 03 липня 2012 року, між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та ОСОБА_4;
- Договір застави майнових прав №01-1031/Т/2 від 03 липня 2012 року, між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та ОСОБА_3;
- Договір застави майнових прав №01-1031/Т/3 від 03 липня 2012 року, між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та ОСОБА_5.
Суд важає, що факт укладання Договорів застави майнових прав, не може свідчити про укладання банком нікчемних правочинів, оскільки ці правочини були спрямовані на надання банку додаткових гарантій виконання зобов'язань за Кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
З урахуванням того, що в строк визначений Кредитним договором Товариством з обмеженою відповідальністю «Арлес Ком» не було виконано зобов'язань щодо повернення сум кредитів, то ПАТ «Актабанк» повністю погасив заборгованість ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором №01-1031/Т шляхом звернення стягнення на грошові кошти ОСОБА_4, згідно Договору застави майнових прав №01-1031/Т/1 від 03 липня 2012 року, грошові кошти ОСОБА_3, згідно Договору застави майнових прав №01-1031/Т/2 від 03 липня 2012 року та грошові кошти ОСОБА_5, згідно Договору застави майнових прав №01-1031/Т/3 від 03 липня 2012 року. Також, як встановлено з матеріалів справи, ТОВ «Арлес Ком» 25.07.2017 року було здійснено перерахування, зі своїх рахунків, коштів в рахунок обліку прострочених відсотків за Кредитним договором.
Суд наголошує, що Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не забороняє відступлення права вимоги за зобов'язаннями банку, третім особам які виконали зобов'язання боржника, а згідно з положеннями статей 512 Цивільного кодексу України передбачено заміну кредитора у зобов'язанні та перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов'язанні у разі виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).
Отже, чинним законодавством прямо передбачено можливість виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).
З доказів наданих відповідачем, вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арлес Ком» було здійснено погашення заборгованості ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором укладеними з ПАТ «Актабанк».
Таким чином, укладення та фактичне виконання сторонами правочинів, призвело до погашення зобов'язання ТОВ «Арлес Ком» перед ПАТ «Актабанк», а визнання відповідачем цих праовчинів нікчемними, призвело до порушення прав позивача у справі.
Вирішуючи питання, щодо нікчемності Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитним договором та вчинених правочинів (банківських операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Так, за приписами п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.
Проте, як вбачається з копії Договорів застави майнових прав, Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитним договором, вони містять в собі умови, що обов'язок ТОВ «Арлес Ком», позичальника за Кредитним договором, щодо повернення кредитних коштів забезпечується тільки заставодавцями (майновими поручителями) за Договорами застави майнових прав. ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було вчинено відповідні майнові дії на користь ПАТ «Актабанк», оскільки було фактично здійснено погашення заборгованості ТОВ «Арлес Ком» на користь ПАТ «Актабанк».
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вчинили на користь ПАТ «Актабанк» відповідні майнові дії, а саме: передали Банку в заставу свої майнові права на отримання грошових коштів. Банк же не приймав на себе зобов'язань взагалі, а навпаки - отримав погашення зобов'язань на свою користь згідно правочинів (банківських операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.
В свою чергу, правочин від 25.07.2017 року про перерахування коштів що належать ТОВ «Арлес Ком», на рахунок обліку прострочених відсотків, що належить ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором №01-1031/Т від 03 липня 2012 року, взагалі був вчинений самим позичальником, за рахунок власних грошових коштів.
Суд погоджується з тим, що укладення Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитним договором, та вчинення правочинів (банківських операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором згідно Договорів застави майнових прав, призвело навпаки до того, що ПАТ «Актабанк» отримав повне погашення заборгованості за Кредитним договором №01-1031/Т. Зазначені обставини підтверджують відсутність факту безкомпенсаційної відмови ПАТ «Актабанк» від власних майнових вимог.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
В свою чергу, відповідач не зазначив посилань на будь-які докази, що підтверджують факт безоплатного відчуження майна з боку ПАТ «Актабанк», або відмови останнього від майнових вимог, тому його твердження щодо нікчемності правочинів є лише припущенням.
З урахуванням викладеного, правочини вказані в повідомленнях не містять ознак нікчемності правочинів визначених пунктом 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на відсутність обов'язкових ознак, що вказують на їх нікчемність.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.
Диспозиція цього пункту встановлює наявність обов'язкових елементів, які надають Фонду право віднести правочин до категорії нікчемних, а саме:
наявність конкретного зобов'язання банку;
неплатоспроможність банку або неможливість виконання його грошових зобов'язань, внаслідок цього зобов'язання;
причинний зв'язок між укладеним правочином та як наслідок, неплатоспроможність банку або неможливість виконання його грошових зобов'язань.
Проте, Договори застави майнових прав, Угода щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитним договором, та правочини (банківські операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором не містять даних елементів.
Суд звертає увагу на те, що наслідком укладення Договорів застави майнових прав, Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитним договором та вчиненням правочинів (банківських операцій) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором стало те, що ПАТ «Актабанк» отримав повне погашення заборгованості за Кредитним договором. Тобто, внаслідок даних правочинів кошти та/або майно не вибували із володіння ПАТ «Актабанк», а навпаки, внаслідок даних правочинів ПАТ «Актабанк» в повному обсязі задовольнив свої вимоги.
Уклавши зазначені вище договори та здійснивши їх виконання, банк не приймав на себе жодних зобов'язань, а навпаки, задовольнив свої вимоги шляхом звернення стягнення, а отже такі договори не могли призвести до неплатоспроможності банку або неможливості виконання його грошових зобов'язань перед кредиторами.
Отже, Оскаржувальні правочини не містять ознак нікчемності правочинів визначених пунктом 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на відсутність обов'язкових ознак, що вказують на їх нікчемність.
За приписами п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
Втім, суд вважає, до правочинів вказаних у повідомлені Відповідача також не може бути застосований і пункт 7 частини 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оскільки внаслідок укладення Договорів застави майнових прав, Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитним договором, та вчинення правочинів (банківських операцій) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором згідно Договорів застави майнових прав, ПАТ «Актабанк» не прийняв на себе жодних зобов'язань, не зазнав несприятливих наслідків, таких як погіршення фінансового стану банку або зниження його платоспроможності, не було надано переваги Позивачу та Третім особам щодо задоволення вимог за договорами банківськіх вкладів, оскільки грошові кошти з банку виведені не були, а за їх рахунок було здійснено погашення зобов'язань за Кредитним договором в сумі заборгованості ТОВ «Арлес Ком».
Таким чином, суд погоджується з тим, що укладання вказаних договорів та вчинення правочинів (банківських операцій) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором згідно Договорів застави майнових прав не може свідчити про укладання (вчинення) банком правочину, умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, оскільки ці правочини були спрямовані на погашення перед банком заборгованості ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором, та не містить положень щодо здійснення платежу чи передачі іншого майна не на користь банку або на пільгових умовах.
При цьому, перехід до Заставодавців права вимоги не є пільгою, оскільки такий перехід прямо передбачений статтями 512, 576 Цивільного кодексу України для будь-якого кредитора (заставодавця), який виконав забезпечене заставою зобов'язання.
У матеріалах справи не має належних і допустимих доказів того, що метою укладення Договорів застави майнових прав та Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитним договором було надання позивачу чи третім особам певних переваг (пільг).
Така ж правова позиція застосування п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» викладена у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року по справі №3-869гс16, де Верховний суд України, дійшов аналогічних висновків, зокрема, що «…оскільки у цьому разі не відбулося вчинення банком платежу на користь його кредитора чи передачі будь-якого майна, що належить банку, кредитор також не мав переваг перед іншими вкладниками, оскільки право нового кредитора вимагати від боржника повернення сплачених на виконання кредитного договору коштів передбачено нормами чинного законодавства, тому не було і підстав для встановлення нікчемності спірного договору-2.».
Відповідно до положень статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання про те, що правочини, зазначені відповідачем в Повідомленні не підпадають під ознаки нікчемності правочинів, передбачені п. п. 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Так, згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Отже, положеннями ст. 228 ЦК України визначено поняття нікчемного правочину і таким правочином є правочин, який порушує публічний порядок (ч.1, 2 ст.228 ЦК України). При цьому, визнання такого правочину недійсним у судовому порядку не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). Крім цього, ч.3 ст.228 ЦК України визначено правові наслідки правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і такий правочин є оспорюваним, який може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
Відповідачем не наведено, а судом не встановлено доказів, які б свідчили, що спірні правочини є такими, що порушують публічний порядок, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.
Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність в Уповноваженої особи підстав для визнання правочинів нікчемними та винесення з цього приводу Наказу та направлення повідомлень про нікчемність правочинів.
Крім того, відповідно до п. 5 розділу II «Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення», затвердженого Рішенням № 826 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016р., перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.
Разом з тим відповідачем порушено строк проведення перевірки правочинів ПАТ «Актабанк» на предмет нікчемності, оскільки вона мала бути проведена та закінчена в річний (максимальний) термін від дня початку процедури ліквідації, а саме до 15.01.2016р.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
У Рішенні від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland"). На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Lelas v. Croatia" і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Oneryildiz v. Turkey", та "Beyeler v. Italy").
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Lelas v. Croatia").
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем вчиненно дії та прийнято рішення з порушення цього принципу, що свідчить про порушення при цьому гарантій, передбачених ст.1 Першого протоколу до Конвенції, як для Позивача, так і для Третіх осіб.
Приймаючи до уваги те, що судом встановлено протиправність віднесення відповідачем зазначених вище правочинів до нікчемних, то в останнього обов'язок, визначений ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не виникає, у тому числі щодо повідомлення сторін про нікчемність цих договорів (правочинів).
Таким чином, дії щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів, не ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства та підлягають визнанню протиправними, як і наказ «Щодо заходів, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів» від 03 жовтня 2017 року року №182, винесений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" Кулішом Віктором Миколайовичем.
Так, відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на означене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 3200,00грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" Куліш Віктора Миколайовича щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів із вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору №01-1031/Т від 03 липня 2012 року, а саме щодо правочинів (договорів):
Додаткової угоди №5 від 24 липня 2014 року до Кредитного договору №01-1031/Т від 03 липня 2012 року;
Правочину (банківської операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в сумі 3000000,00 грн., з рахунків НОМЕР_1, що належать ОСОБА_4, на рахунок обліку простроченої заборгованості 2067, що належить ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором №01-1031/Т від 03 липня 2012 року;
Правочину (банківської операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в сумі 3000000,00 грн., з рахунків НОМЕР_1, що належать ОСОБА_3, на рахунок обліку простроченої заборгованості 2067, що належить ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором №01-1031/Т від 03 липня 2012 року;
Правочину (банківської операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в сумі 5850000,00 грн., з рахунків НОМЕР_1, що належать ОСОБА_3, на рахунок обліку простроченої заборгованості 2067, що належить ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором №01-1031/Т від 03 липня 2012 року;
Правочину (банківської операції) від 25.07.2017 року про перерахування коштів в сумі 123828,82 грн., з рахунків НОМЕР_2, що належать ТОВ «Арлес Ком», на рахунок обліку прострочених відсотків 2069, що належить ТОВ «Арлес Ком» за Кредитним договором №01-1031/Т від 03 липня 2012 року.
Визнати протиправним та скасувати Наказ «Щодо заходів, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів» від 03 жовтня 2017 року року №182, винесений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" Кулішом Віктором Миколайовичем
Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 3200,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова