Справа № 2а-130/2010
Суддя: Скуляк І. А.
Дата ухвалення: 2010-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Першотравневий районний суд м.Чернівців
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2010 року

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: Скуляка І.А.,

при секретарі Рудій А.І.,

за участю

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Першотравневому районі м.Чернівці про перерахунок та виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Першотравневому районі м.Чернівці про перерахунок та виплату пенсії, посилаючись на те, що вона є інвалідом 3-ї групи, 1-ї категорії, ліквідатором аварії на ЧАЕС, постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи. На даний час знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці, та отримує пенсію в розмірі 1882,39 грн., яка менша мінімального розміру пенсії передбаченого чинним законодавством. Відповідно до ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 - 12 від 28.02.91 року, пенсії особам віднесеним до 1,2,3,4 категорій встановлюються у вигляді

а) Державної пенсії.

б) Додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення

права на державну пенсію.

Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірах:

- інвалідам 1 групи - 100% мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам 2 групи - 75% мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам 3 групи - 50% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких, встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути меншим по 1 групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком

Вказує на те, що п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком 25 років страхового стажу встановлюється, в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Тому вважає, що їй як інваліду 3-ї групи, особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватись виходячи з наведених розмірів ч.4 ст. 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і повинен складати (648грн. х6 = 3888 грн.) + (50% від 648 грн. = 324 грн.) = 4212грн., на даний час розмір її пенсії складає 1882,39грн.

Вказує, що розмір мінімальної пенсії за віком повинен визначатись Законами України, а не нормативними правовими актами Кабінету Міністрів України.

06 січня 2010р. позивачка звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, як того вимагає закон, але отримала відмову. Вважає, що відповідач відмовив в перерахунку пенсії безпідставно, посилаючись не на закон, а на підзаконні нормативно - правові акти, не взявши до уваги обставини, а саме відмовляючи у перерахунку пенсії, посилається на постанову КМУ № 654, від 16.07.2008р. «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», не враховуючи те, що дана постанова не встановлює розмір мінімальної пенсії за віком, що протирічить п. 2 Постанови Верховної Ради «Про введення в дію Закону України «Про внесення змін та доповнень до Закону України « Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996р. №242/96 ВР.

Просила суд, визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці, щодо відмови в перерахунку пенсії, зобов'язати УПфУ в Першотравневому районі м. Чернівці здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 49, 50, 54, ч. 4 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з моменту звернення, а саме з 26 січня 2001 року, згідно ч.3 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зобов'язати відповідача у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, підвищувати розмір, визначений відповідно до ст..54 «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Перерахунок пенсії здійснювати з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав та надав пояснення аналогічні позовній заяві, вважає, що відповідач порушив, чинне законодавство та обмежує Конституційні права його довірителя. Просив суд, позов задовольнити.

В судовому засіданні представник Першотравневого управління Пенсійного фонду України м. Чернівці позовні вимоги не визнав, в своєму запереченні проти позову та в поясненнях вказав, що ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію; статтею 50 вказаного Закону передбачена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до І категорії.

Відповідно до статті 54 даного Закону, обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження проводиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» або, за бажанням громадянина, можуть призначатись із заробітку, одержаного в зоні відчуження у 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. При цьому, її розмір у інвалідів ІІІ-ї групи не може бути меншим, ніж 980 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян». Вважає, що розмір пенсії визначено вірно.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України не надав суду доказів на підтвердження своїх доводів щодо правомірних дій працівників Першотравневого управління Пенсійного фонду України м. Чернівці

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ-ї групи, 1 категорії, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення серії А №407682, а також копією довідки серії 2-18 АБ №222023 /а.с.8,10/.

Згідно ч.3 ст.72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

ОСОБА_1 на даний час знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівців, та отримує пенсію, дана обставина визнана та не оспорена сторонами.

06 січня 2010 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.ст.49,50,54 ч.4 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року /а.с.7/.

13 січня 2010 року відповідачем на адресу позивачки, надіслано відповідь у якій міститься відмова щодо перерахунку пенсії. Зокрема, вказується на те, що відповідно до статті 54 обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження проводиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» або, за бажанням громадянина, можуть призначатись із заробітку, одержаного в зоні відчуження у 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. При цьому її розмір у інвалідів ІІІ-ї групи не може бути меншим, ніж 870грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, - суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ч.3 ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України в своєму рішенні №8-рп/2005 від 11.10.2005р. зазначив, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик, можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Статтею 49 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення права на отримання пенсії), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 1-ї групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими десяти мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам ІІІ групи - у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Як установлено судом позивач є інвалідом ІІІ-ї групи, потерпілим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію по інвалідності на підставі статті 54 «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року N 796-ХІІ та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі статті 50 цього Закону.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, розрахунок пенсій позивачці Управління Пенсійного фонду провело у порядку передбаченому ст.54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції зі змінами внесеними від 28.12.2007р. відповідно до Закону №796-ХІІ). У відповідності до ч.4 ст.54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( в редакції станом на 09.07.2007 року) призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів III групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 (шести) мінімальних пенсій за віком, а тому призначення пенсії відповідно до ст.54 Закону України «Про соціатьний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції зі змінами внесеними від 28.12.2007р. відповідно до Закону №796-ХІІ - вочевидь є порушенням конституційних прав позивачки, так як внесені Законом України від 28.12.2007 року зміни до Закону України «Про соціатьний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод позивача.

Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні №8-рп/2005 від 11.10.2005р. зазначив, що неприпустимо обмежувати конституційні права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою, Конституція (254к/96-ВР) та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту збоку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права, шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України ( 254к/96-ВР ) не допускається.

Також, суд дійшов висновку про те, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року N 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого, визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до ч.3 ст.8 Конституції України, - норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції «Кожна фізична... особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Розглядаючи борги у сенсі поняття «власності», яке міститься у ст.1 ч.1 Протоколу N 1 до Конвенції і не обмежено лише власністю на фізичні речі та не залежать від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як власність.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява N 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення суду). У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів - закону України, відповідно якому встановлені надбавки з бюджету і який є діючим та закону України "Про Державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього Закону, на думку Уряду України, превалювали як lех specialіs.

Відповідно до ст.104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

В судовому засіданні при розгляді справи, здобуто докази, щодо тверджень позивачки в позовній заяві та в судовому засіданні, про те, що відповідач порушив права позивачки, передбаченні Конституцією України та Законом України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», так як дійсно судом встановлено порушення прав позивачки на соціальний захист, пенсії, що є основним джерелом існування позивача.

Згідно п.1 та 2 ч.2. ст. 162 КАС України, - у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх доказів, що є в матеріалах справи, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, враховуючи те, що судом встановлено, що дії Першотравневого управління ПФУ м. Чернівці, не ґрунтуються на законі та суперечать вимогам Конституції України, внаслідок чого порушує право позивача на пенсійне забезпечення, суд вважає, що необхідно відновити порушені права та інтереси, шляхом задоволення позовних вимог щодо визнання дій Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м.Чернівці, що полягають у відмові здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_3 та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м.Чернівці провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 49,.50,54 ч.4 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 26.01.2010 року по 31.03.2010 року.

Суд вважає, що позовні вимоги позивачки в частині зобов'язання відповідача, згідно ч.3 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, підвищувати розмір, визначений відповідно до ст.54 «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та перерахунок пенсії здійснювати з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму - не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму

Дана норма є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає, що вимога позивачки про зобов'язання відповідача виплачувати щомісячну допомогу в майбутньому не підлягає задоволенню, оскільки позивач в порушення статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надав доказів, що відповідач в подальшому порушуватиме його права, і лише припускає наявність такого порушення. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України адміністративне судочинство спрямоване на захист прав громадян від порушень з боку органів державної влади. Тобто, доки не будуть порушені права, то відсутні підстави для звернення до суду за захистом від таких порушень. .

Приймаючи до уваги вищевказане, а також те, що права позивачки стосовно цього питання не порушені, оскільки позивач в позовній заяві та його представник у судовому засіданні не навели таких доказів, внаслідок чого суд не може застосувати такий спосіб захисту прав на майбутнє.

На підставі ст. 19,22,46,152 Конституції України, ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», ст. ст. 50 та 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 9. 14, 71, 86, 94,100,158,159,160,161,162,163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління пенсійного фонду України в Першотравкевому районі м.Чернівці що полягають у відмові перерахунку пенсії ОСОБА_1 незаконними.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Першотравневому районі

м.Чернівці провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 відповідно

до ст.ст. 49, 50, 54 ч.4 Закону України «Про соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 26.01.2010 року по 31.03.

2010 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці: ОСОБА_4