Справа № 824/784/17-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2017 р. м. Чернівці справа № 824/784/17-а
Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Левицького В.К.
за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.
представника відповідача - Булгакова Я.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
до військової частини НОМЕР_1
про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.
ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить:
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" від 28.07.2017 р. №223 в частині притягнення її до дисциплінарної та матеріальної відповідальності;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 провести відповідні виплатити, з урахуванням стягнених сум, та внести зміни до її службової картки.
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що її незаконно притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, оскільки вона не була обізнана про виведенням солдата ОСОБА_2 в розпорядження командира та припинення йому виплати грошового забезпечення, а тому при нарахуванні грошового забезпечення вказаному військовослужбовцю діяла в межах своїх повноважень.
Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) подала до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, зазначаючи, що службовим розслідуванням підтверджено, що солдат ОСОБА_2 знаходився у самовільному залишенні військової частини, що підтверджується наказом №48 від 27.01.2017 р. Про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_2 . Вищезазначеним наказом військовослужбовця ОСОБА_2 позбавлено грошової премії та щомісячної грошової винагороди в повному обсязі за січень місяць 2017 р. та виведеного в розпорядження командира (за штат).
У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила суд задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та надав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.
Одночасно з пред`явленням позову, позивачкою в позовній заяві заявлено клопотання, в якому вона просила строки позовної заяви вважати не пропущеними.
Відповідачем подано до суду клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, у зв`язку з пропущенням строк звернення до суду.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративно суду від 13.11.2017 р. в задоволенні заяви позивачки про визнання строків позовної давності не пропущеними - відмовлено. В задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивачки та клопотання відповідача, суд виходив із того, що позивачкою не пропущено місячний строк звернення до суду за захистом своїх прав, свобод або інтересів.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Чернівці на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічної служби у військовому званні сержант (а.с. 34-36, 85).
Як вказувала позивачка в позовній заяві та в судовому засіданні, після отримання витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовій частині) №11 від 15.06.2017 р. про зарахування до списків особового складу ОСОБА_3 на посаду водія автомобільного відділення ВМЗ, нею встановлено, що зазначену посаду обіймає військовослужбовець ОСОБА_2 про що, 30.06.2017 р. вона подала рапорт на ім`я помічника командира частини з фінансово-економічної роботи начальника служби, який зареєстрований за вх. №667 (а.с. 138, 139).
Судом встановлено, що з метою встановлено обставин та передумов, які привели до переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 та на підставі рапорту вх. №667 від 30.06.2017 р. поданого провідним бухгалтером фінансово-економічної служби сержантом ОСОБА_1 , наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Про призначення та проведення службового розслідування від 01.07.2017 р. №118 призначено службове розслідування, проведення якого доручено інженеру повітряно-десантної служби військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_4 . Розслідування наказано провести в термін до 28.07.2017 р. (а. с. 131).
За результатами проведення службового розслідування, інженером повітряно-десантної служби капітаном ОСОБА_4 складено акт службового розслідування №291 від 28.07.2017 р., який затверджено тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_5 28.07.2017 р. (а.с. 132-136).
В акті службового розслідування зазначено, що з 16.01.2017 р. солдат ОСОБА_2 знаходиться у самовільному залишенні військової частини, за даним фактом проведено службове розслідування відповідно до наказу №25 від 16.01.2017 р. За результатами проведення службового розслідування видано наказ №48 від 27.01.2017 р. "Про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_2 ". В пункті 2 вищезазначеного наказу визначено, що за самовільне залишення військової частини починаючи з 16.01.2017 р. солдата ОСОБА_2 позбавлено грошової премії та щомісячної грошової винагороди в повному обсязі за січень місяць 2017 р. В пункті 4 вищезазначеного наказу зазначено, що відповідно до вимог п. 9 ст. 116 "Положення про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України", який затверджено указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 зараховано в розпорядження командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 . Копію вищезазначеного наказу отримала сержант ОСОБА_1 , про що свідчить її підпис у книзі отримання наказів. На підставі наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 26.01.2017 р. №17 солдата ОСОБА_2 зараховано в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 з дня самовільного залишення військової частини та до дня повернення у військову частину та у відповідності до наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 р. №260 розд. 34 п. 34.4 призупинено виплату грошового забезпечення. По теперішній час солдат ОСОБА_2 знаходиться у самовільному залишенні частини.
Зі змісту акту службового розслідування видно, що в ході проведення службового розслідування від позивачки відібрано письмові пояснення в яких вказувала, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України суб`єкт головних повноважень повинен діяти у спосіб визначений законом. Так, посадова особа, яка очолює підрозділ з обліку особового складу здійснює підготовку наказів командира частини щодо встановлення посадових окладів, тарифних розрядів, премій та інших виплат, а також призупинення грошового забезпечення. Наказом командира військової частини солдату ОСОБА_2 не було призупинено грошове забезпечення і в зв`язку з чим даному військовослужбовцю було нараховане грошове забезпечення. Особа, яка очолює облік особового складу, згідно наказу №280 від 22.05.2017 р. здійснює своєчасну передачу начальнику фінансового органу необхідних для розрахунків грошового забезпечення витягів з наказів, а також організовує перевірку відповідності розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення. За правильність і своєчасність передачі штабом військової частини фінансового органу довідок та інших документів, перевірку, відповідність відомостей обліковому складу і штату в тому числі, несе відповідальність встановлену законом посадова особа, яка очолює облік особового складу. Підставою для нарахування грошового забезпечення є наказ про призупинення грошового забезпечення, даний наказ був відсутній.
У ході службового розслідування письмові пояснення також відібрані від помічника командира частини з фінансово-економічної роботи - начальника служби ОСОБА_6 , який зазначив, що переплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 згідно п. 34.4 наказу Міністерства оборони України №260 від 11.06.2008 р. "Про призупинення або поновлення виплати грошового забезпечення" оголошується наказом командира військової частини. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №17 від 26.01.2017 р. "Про призупинення грошового забезпечення" солдату ОСОБА_2 був у нього на погодженні 17.07.2017 р. Раніше ніяких виписок на солдата ОСОБА_2 до фінансово-економічну службу не надходило. Ним здійснено тільки погодження наказу командира військової частини НОМЕР_3 №48 від 27.01.2017 р. "Про результати службового розслідування по факту відсутності на військовій службі солдата ОСОБА_2 ". В наказній частині якого, вказано про позбавлення премії та щомісячної грошової винагороди, а тому призупиняти грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 він не зобов`язаний. Також, зазначено, що бухгалтер, який здійснює нарахування грошового забезпечення не зобов`язаний доповідати йому про відсутність наказу про призупинення грошового забезпечення.
З пояснень заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи майора ОСОБА_7 , які відібрані в ході службового розслідування стало відомо, що з жовтня 2016 р. по 24.06.2017 р. він тимчасово виконував обов`язки начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 . Так, на підставі витягу з наказу №17 від 26.01.2017 р. військовослужбовець ОСОБА_2 виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, який був доведений до фінансово-економічної служби військової частини. Починаючи з листопада 2016 р. по червень 2017 р. ніхто з посадових осіб фінансово-економічної служби звірки по штабу та штатному розпису, відповідність займаних посад згідно штату не проводив. Грошову відомість нарахування грошового забезпечення військовослужбовців він особисто перевірив на предмет відповідності займаних посад особовим складом згідно штату, про що поставив свій підпис на відомостях і при виявленні розбіжностей на них вказував.
Крім того, в акті службового розслідування зафіксовано, що причинами факту переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 стали:
- не виконання п. 7 розділу 2 посадової інструкції провідним бухгалтером фінансово-економічної служби військової частини сержантом ОСОБА_1 , у частині не витребування від посадових осіб військової частини документів, що є підставою для нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям, а саме витягу з наказу командира військової частини від 31.03.2017 р. №62 (якщо його відділ персоналу не надав), знаючи про наказ командира військової частини №48 від 27.01.2017 р. "Про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_2 " та не здійснено про це доповіді начальнику фінансово-економічної служби;
- помічником командира частини з фінансово-економічної роботи, начальником служби ОСОБА_6 не здійснено керівництво діяльністю фінансово органу та не здійснено доповіді командиру військової частини, знаючи про наказ командира військової частини від 27.01.2017 р. №48 Про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_2 , що виникне переплата в даному випадку;
- заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи майором ОСОБА_7 , який тимчасово виконував обов`язки начальника відділення персоналу штабу не здійснено перевірку відповідності записаних до відомостей посад штабу (штатному розпису) та списку особового складу здійснено з допущенням помилки.
Відповідно до книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 з позивачки здійснено відрахування з грошового забезпечення у розмірі 5749,46 грн. Залишок до стягнення станом на 09.11.2017 р. складав 1509,97 грн. В судовому засіданні позивачка стверджували, що переплату нею повністю погашено.
Як вказувала позивачка з актом службового розслідування її не було ознайомлено, а з наказом про притягнення її до дисциплінарної та матеріальної відповідальності вона ознайомилася тільки 28.08.2017 р., однак його зміст не було доведено їй під особистий підпис. Докази протилежного відповідачем суду не надано (а.с. 16).
Не погоджуючись із вищевказаним наказом, 06.09.2017 р. позивачкою подано рапорт на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до якого вказувала, що її незаконно притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, оскільки при проведенні службового розслідування, не було враховано те, що вона діяла в межах повноважень передбачених посадовою інструкцією, а також не враховано, що відповідно до ст. 33 Статуту Внутрішніх Сил вона, у зв`язку із службовим підпорядкуванням, не може зобов`язати здійснити посадовими особами військової частини певних дій, а саме витребувати до 5-го числа усно чи письмово документи, що є підставою для нарахування грошового забезпечення військовослужбовців, а тому просила наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині притягнення її до дисциплінарної та матеріальної відповідальності скасувати. За порушення порядку проведення службового розслідування просила притягнути до дисциплінарної відповідальності інженера повітряно-десантної служби військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_8 (а.с. 16-20).
Судом встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що вказаний рапорт не розглянуто відповідачем.
Однак, в подальшому, позивачка за вказівкою помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової допомоги ОСОБА_9 , 22.09.2017 р. повторно подала рапорт по команді на ім`я начальника фінансово-економічної служби, в якому просила наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині притягнення її до дисциплінарної та матеріальної відповідальності скасувати. За порушення порядку проведення службового розслідування просила притягнути до дисциплінарної відповідальності інженера повітряно-десантної служби військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_8 . Даний рапорт зареєстрований 22.09.2017 р. за №2227, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 37-42).
За результатами розгляду поданого повторно рапорту, відповідачем складено службовий лист без дати, який отримано позивачкою 05.10.2017 р., відповідно до змісту якого повідомлено, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2017 р. №223 про результати службового розслідування виданий законно та без будь-яких порушень. Дисциплінарне стягнення у вигляді догани та матеріальної відповідальність, які застосовані до неї накладені правомірно з дотриманням вимог чинного законодавства (а.с. 21-23).
Вважаючи оскаржуваний наказ в частині притягнення її до дисциплінарної та матеріальної відповідальності протиправним, 18.10.2017 р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.
Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 р. №548-ХІV (надалі - Статут №548-ХІV).
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 р. №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), та згідно його преамбули цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Вона ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається шляхом свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів; формування правової культури військовослужбовців.
Згідно з ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Аналізуючи наведені положення Дисциплінарного статуту, суд приходить до висновку, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.
Відповідно до ст. ст. 26, 27 Статуту №548-ХІV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців визначено ст. ст. 83-84 Дисциплінарного статуту, згідно яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до ст. 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення, оформлення його результатів та прийняття за ним рішення визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України №82 від 15.03.2004 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 р. за № 385/8984 (далі Інструкція №82).
У відповідності до п.п. 1.2 п. 1 Інструкції №82 службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.
Згідно п.п. 1.3 п. 1 Інструкції №82 рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові особи у разі необхідності клопочуть за підпорядкованістю про призначення службового розслідування.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження. Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі. У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі (п. п. 1.5 п. 1 Інструкції).
Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць. У термін службового розслідування не включається час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці або на лікуванні (п. п.1.6 п.1 Інструкції №82).
Відповідно до п. п. 2.1 п. 2 Інструкції №82 особам, які проводять службове розслідування, надається право: отримувати від військовослужбовців та працівників усні чи письмові пояснення, необхідні документи, довідки, консультативні та експертні висновки; ознайомлюватися і вивчати, в тому числі з виїздом на місце події, відповідні документи, у разі потреби знімати з них копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог чинного законодавства на підставі запиту посадової особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України.
Посадові особи Збройних Сил України зобов`язані надавати правдиві письмові пояснення по суті предмета розслідування та поставлених їм питань, пред`являти відповідні документи чи матеріали.
Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.
У разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, посадовою особою, що його проводить, складається відповідна довідка. Зміст такої довідки засвідчується підписами двох свідків цього факту.
Розслідування та його результати оформляються письмово. За погодженням з особами, які опитуються, їх пояснення можуть фіксуватися технічними засобами. Такі пояснення оформляються надалі у письмовому вигляді і підписуються опитуваним (п.2 Інструкції №82).
У відповідності до п. 3 Інструкції №82 розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.
Згідно п.п. 4.1 п. 4 Інструкції №82 за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування (п. п. 4.2 та п.п. 4.3 п. 4 Інструкції №82).
Посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення (п. п. 5.1 п. 5 Інструкції №82).
Відповідно до п. п. 5.3 п. 5 Інструкції №82 притягнення військовослужбовця за результатами службового розслідування до відповідальності здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства. Дисциплінарне стягнення накладається у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (п. п. 5.4 п. 5 Інструкції №82).
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
З аналізу вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що особа притягується до відповідальності, тільки у тому випадку, коли службовим розслідуванням буде встановлено наявність складу дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення чи кримінального злочину, обов`язковими ознаками яких є наявність чи відсутність події з приводу якої було призначено розслідування, наслідки, особу з вини якої трапилася подія чи бездіяльність якої сприяла шкідливим наслідкам, наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця, конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено та форма вини, ступінь вини і мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного.
Судом встановлено, що на підставі рапорту вх. №667 від 30.06.2017 р. провідного бухгалтера фінансово-економічної служби сержанта ОСОБА_1 , наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_5 від 01.07.2017 р. №118 Про призначення та проведення службового розслідування призначено службове розслідування, проведення якого доручено інженеру повітряно-десантної служби військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_4 . Розслідування наказано провести в термін до 28.07.2017 р. (а. с. 131).
В акті службового розслідування зазначено, що з 16.01.2017 р. солдат ОСОБА_2 знаходиться у самовільному залишенні військової частини, за даним фактом проведено службове розслідування відповідно до наказу №25 від 16.01.2017 р. За результатами проведення службового розслідування видано наказ №48 від 27.01.2017 р. "Про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_2 ". В пункті 2 вищезазначеного наказу визначено, що за самовільне залишення військової частини починаючи з 16.01.2017 р. солдата ОСОБА_2 позбавлено грошової премії та щомісячної грошової винагороди в повному обсязі за січень місяць 2017 р. В пункті 4 вищезазначеного наказу зазначено, що відповідно до вимог п. 9 ст. 116 "Положення про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України", який затверджено указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 зараховано в розпорядження командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 . Копію вищезазначеного наказу отримала сержант ОСОБА_1 , про що свідчить її підпис у книзі отримання наказів.
Дослідженням наказу №48 від 27.01.2017 р. "Про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_2 " судом встановлено, що пунктом 2 цього наказу за самовільне залишення військової частини з 16.01.2017 р. солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 позбавлено грошової премії та щомісячної грошової винагороди в повному обсязі за січень місяць 2017 р. Пунктом 4 вказаного наказу начальнику відділення персоналу наказано солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 зарахувати в розпорядження командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (а.с. 123-127).
Судом встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що з наказом №48 від 27.01.2017 р. "Про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_2 " позивачка була ознайомлена.
В акті службового розслідування також вказано, що на підставі наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 26.01.2017 р. №17 солдата ОСОБА_2 зараховано в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 з дня самовільного залишення військової частини до дня повернення у військову частину та у відповідності до наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 р. №260 розділу 34 п. 34.4 призупинено виплату грошового забезпечення.
Дослідженням витягу із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.01.2017 р. судом встановлено, що згідно вказаного наказу 26.01.2017 р. зараховано в розпорядження командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 з дня самовільного залишення військової частини та до дня повернення у військову частину солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 (п. 1 наказу). У відповідності до наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 р. №260 розділу 34 пункту 34.4 наказано призупинити з 16.01.2017 р. виплату грошового забезпечення солдату військової служби за контрактом ОСОБА_2 (п.4 наказу) (а.с. 103, 144).
В судовому засіданні позивачка стверджувала, що з витягом із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.01.2017 р. № 17 вона не була знайома, вказаний наказ до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 не надходив.
В акті службового розслідування зафіксовано, що причиною факту переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 стало в т.ч. не виконання позивачкою п. 7 розділу 2 посадової інструкції у частині не витребування від посадових осіб військової частини документів, що є підставою для нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям, а саме витягу з наказу командира військової частини від 31.03.2017 р. №62 (якщо його відділ персоналу не надав), знаючи про наказ командира військової частини №48 від 27.01.2017 р. "Про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_2 " та не здійснено про це доповіді начальнику фінансово-економічної служби.
В судовому засіданні позивачка також стверджувала, що з витягом із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.03.2017 р. № 62 вона не була знайома, вказаний наказ до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 не надходив.
Судом встановлено, що в оскаржуваному наказі № 223 від 28.07.2017 р. відповідач вказує, що причинами факту переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 стало в т.ч. не виконання п. 7 розділу 2 посадової інструкції позивачкою у частині не витребування від посадових осіб військової частини документів, що є підставою для нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям, а саме витягу з наказу командира військової частини від 26.01.2017 р. №17 (якщо його відділ персоналу не надав), знаючи про наказ командира військової частини №48 від 27.01.2017 р. "Про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_2 " та не здійснено про це доповіді начальнику фінансово-економічної служби.
В ході судового розгляду відповідач не обґрунтував розбіжність в посиланнях на витяги з наказів, зокрема в акті службового розслідування відповідач посилався на витяг наказу від 31.03.2017 р. № 62, в оскаржуваному наказі - від 26.01.2017 р. № 17, а також не вказав, який з них необхідно враховувати під час вирішення даного спору.
Згідно ч. 5 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 30.10.2017 р. зобов`язано відповідача подати до суду усі матеріали, що були або мали бути взяті ними до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов.
Під час розгляду справи судом також було запропоновано представнику відповідача надати докази на підтвердження отримання (вручення) позивачкою витягів із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.01.2017 р. № 17 та від 31.03.2017 р. №62.
Дослідженням журналу доведення та видачі службових документів військової частини- польова пошта НОМЕР_2 встановлено, що в ньому відсутні відомості про отримання (вручення) під підпис позивачкою витягів із наказів командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.01.2017 р. № 17 та від 31.03.2017 р. № 62 (а.с. а.с. 218-225).
Зазначена обставина не заперечувалась представником відповідача в судовому засіданні. Будь-які інші докази на підтвердження отримання (вручення) позивачкою витягів із наказів командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.01.2017 р. № 17 та від 31.03.2017 р. № 62 відповідач до суду не надав.
Витяг із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.03.2017 р. № 62 відповідач до суду без поважних причин не надав.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідачем не доведено належними та достовірними доказами вручення під підпис позивачці витягів із наказів командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.01.2017 р. № 17 та від 31.03.2017 р. №62, а також обізнаність її з виведенням солдата ОСОБА_2 в розпорядження командира (за штат) та припинення йому виплати грошового забезпечення.
Наведені обставини відповідачем не було враховано під час проведення службового розслідування та прийнятті оскаржуваного наказу.
Посилання представника відповідача на письмові пояснення ОСОБА_10 , які були надані суду відповідачем, як доказ ознайомлення позивачки з витягом із наказами командира військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування від 28.07.2017 р. № 223 та витягом з наказу командира військової частини стосовно виведення в розпорядження командира військової частини військовослужбовця ОСОБА_2 , суд не бере до уваги з наступних підстав.
Відповідно до с. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею ст. 212 КАС України встановлено правила допиту свідка. Так, відповідно до ч. 1 ст. 212 КАС України перед допитом свідка головуючий у судовому засіданні встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання, відношення до справи і стосунки зі сторонами та іншими учасниками справи, роз`яснює його права та обов`язки, встановлені статтею 65 цього Кодексу, з`ясовує, чи не відмовляється він з підстав, встановлених законом, від давання показань, і під розписку попереджає його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань.
Відповідальність за введення в оману суду або іншого органу та відмова свідка від давання показань передбачена ст. ст. 384 і 385 Кримінального кодексу України (далі - КК України у редакції чинній на день розгляду справи).
Отже, перед допитом свідка головуючий у судовому засіданні попереджає свідка під розписку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань.
Згідно ч. 1 ст. 91 КАС України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.
З досліджених судом письмових пояснень діловода відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , які надані відповідачем суду встановлено, що ОСОБА_10 при наданні пояснень була попереджена про кримінальну відповідальність передбачену ст. 383 КК України (а.с. 105-106).
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що письмові пояснення надані ОСОБА_10 не можуть вважатися показаннями свідка в розумінні КАС України.
В письмових поясненнях ОСОБА_10 вказує, що вона проходить військову службу за контрактом на посаді діловода відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат. Зазначала, що після отримання нею наказу або витягу з наказу командира військової частини з адміністратино-господарської діяльності, тобто в розділі грошових стягнень з військовослужбовців, дійсно доводила під особистий підпис провідного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 . Її слова підтверджуються записами щодо отримання та ознайомлення в книзі доведення службових документів військової частини НОМЕР_1 , в якій після отримання відповідних документів, сержант ОСОБА_1 ставила свій підпис. А саме накази командира військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування та витяг з наказу командира військової частини стосовно виведення в розпорядження командира військової частини військовослужбовця ОСОБА_2 .
Суд критично оцінює вказані письмові пояснення ОСОБА_10 оскільки в них не зазначено дату, час та місце отримання позивачкою витягів з наказів, їх номера, а також обставини при яких вони доводились їй та докази на підтвердження цього.
Як зазначалося вище, дослідженням журналу доведення та видачі службових документів військової частини - польова пошта НОМЕР_2 наданого відповідачем судом встановлено, що в ньому відсутні відомості про отримання (вручення) під підпис позивачкою витягів із наказів командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.01.2017 р. № 17 та від 30.03.2017 р. №62 (а.с. 218 - 225).
Отже, письмові пояснення надані ОСОБА_11 спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами в ході судового розгляду.
Стосовно доводів відповідача щодо порушення позивачкою вимог п. 31.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1.3 Інструкції №260 грошове забезпечення виплачується: 1.3.1. військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі - штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини); 1.3.2. військовослужбовцям, які навчаються у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів (далі - військові навчальні заклади); 1.3.3. особам, які навчаються у військових ліцеях та ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, а також проходять підготовку у військових оркестрах; 1.3.4. військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад (далі - звільнені від посад).
Пунктом 31.4 Інструкції №260 виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказу вищих командирів (начальників)), який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання.
Командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю: за невихід на службу без поважних причин; за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння); у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження військового звання на один ступінь, позбавлення військового звання (за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником)); у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією (за місяць, у якому така постанова надійшла у військову частину); у разі накладення на військовослужбовця у календарному місяці більше трьох дисциплінарних стягнень, крім дисциплінарного стягнення зауваження (за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником)); у разі відрахування з ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу або науково-дослідної установи через невиконання індивідуального навчального плану (індивідуального плану наукової роботи) або недисциплінованість (за місяць, у якому було здійснено відрахування); у разі неуспішного закінчення ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу або науково-дослідної установи (за місяць, у якому закінчилося навчання) (п. 31.6 Інструкції №260).
З аналізу вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні). Виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказу вищих командирів (начальників)), який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання. Командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю, в тому числі за невихід на службу без поважних причин.
Судом встановлено, що оскаржуваним наказом № 223 від 28.07.2017 р. позивачку притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності за порушення вимог посадової інструкції провідного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 . Зокрема, в оскаржуваному наказі зазначено, що причинами факту переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 стало в т.ч. не виконання п. 7 розділу 2 посадової інструкції позивачкою у частині не витребування від посадових осіб військової частини документів, що є підставою для нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям.
Відповідно п. 1 п. п. 1.7 Інструкції з організації та ведення бухгалтерського обліку у Збройних Силах України, затвердної наказом Міністерства оборони України №905 від 19.12.2014 р. (далі - Інструкція №905) ведення бухгалтерського обліку у військових частинах здійснюється бухгалтерською службою (департаментом, управлінням, відділом, сектором, (далі - фінансова служба), завдання, функції та повноваження якої затверджуються командиром військової частини у відповідності з вимогами Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №59 від 26.01.2011 р (зі змінами).
Відповідно до п.п. 2 п. 2 цієї Інструкції відповідальність за організацію бухгалтерського обліку у військовій частині та забезпечення фіксуваня фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого строку несе командир військової частини шляхом видання відповідних наказів. Командир військової частини зобов`язаний створити всі необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку та виконання всіма підрозділами, службами та працівниками вимог керівника фінансової служби щодо дотримання порядку оформлення та подання первинних документів для відображення їх за бухгалтерським обліком (п.п. 2 п. 2 Інструкції №905).
Згідно із п.п.2.4 Інструкції №905 безпосередня організація роботи з ведення бухгалтерського обліку та забезпечення виконання завдань, покладених на фінансову службу, здійснюється начальником фінансової служби, який керує діяльністю фінансової служби та забезпечує раціональний та ефективний розподіл посадових обов`язків між їх працівниками. Вимоги керівника фінансової служби щодо дотримання графіка документообігу, а також порядку оформлення та надання фінансовій службі необхідних документів є обов`язками для виконанння всіма військовослужбовцями та працівниками підрозділів і служб військової частини.
Відповідно до п. 2.11 п.2 Інструкції №905 посадові особи, відповідальні за виконання первинних документів, зобов`язані своєчасно надавати їх до фінансової служби для відображення за бухгалтерським обліком.
У відповідності до Інструкції №905, 29.12.2016 р. командир військової частини - польова пошта НОМЕР_2 видав наказ № 939 "Про проведення бухгалтерського обліку у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 на 2017 р.", який застосовується з 01.01.2017 р.
Дослідженням вказаного наказу встановлено, що відповідно до розділу 3 п. 3.4 до завдань помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальника служби, входить здійснення перевірки, підписання (візування) документів, що є підставою для прийняття і видачі товарно-матеріальних цінностей і коштів, а також розрахункових, та фінансових зобов`язань, господарських договорів. Відповідно до розділу 5 п. 5.1 згаданого наказу у відповідності до п. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відповідальність за стан бухгалтерського обліку та фінансової звітності у військовій частині покладено на командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .
З дослідженої судом посадової інструкції провідного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 з нарахування грошового забезпечення військовослужбовців видно, що до обов`язків бухгалтера належить здійснення перевірки наданих для нарахування грошового забезпечення первинних документів, в частині, що стосується правильності оформлення та відповідності вимогам законодавчих та інших нормативно-правових актів (п. 1 розд. 2 Посадової інструкції). Відповідно до п. 7 розд. 2 Посадової інструкції бухгалтер зобов`язаний щомісячно до 5 числа витребувати від посадових осіб військової частини документи, що є підставою для нарахування грошового забезпечення військовослужбовців (витяги з наказів, довідки, інші документи, що підтверджують право військовослужбовця на одержання грошового забезпечення). У разі ненадання посадовими особами відповідних документів невідкладно доповісти про це начальнику фінансово-економічної служби (а.с. 57-60).
Пунктом 2 та 3 розділу 3 Посадової інструкції передбачено, що бухгалтер має право надавати пропозиції щодо вжиття заходів по попередженню переплат та недоплат, удосконаленню розрахунків з особовим складом військової частини. Витребувати від посадових осіб військової частини документи, необхідні для виконання ним своїх функціональних обов`язків.
Вказана посадова інструкція затверджена тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_12 із зазначенням 2016 р. без вказання дати та місяця.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що надана відповідачем як доказ посадова інструкція провідного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 , не відповідає вимогам Інструкцій №260 та №905, а також наказу командира військової частини від 29.12.2016 р. № 939 в частині покладення обов`язку на позивачку витребовувати від посадових осіб військової частини документів, що є підставою для нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям та доповіді у разі їх ненадання.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 16 Статуту №548-ХІV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 32 Статуту №548-ХІV встановлено, що за своїми військовими званнями начальниками є: прапорщики і мічмани - для сержантів і старшин, солдатів і матросів однієї з ними військової частини; молодші офіцери - для сержантів, прапорщиків і мічманів однієї з ними військової частини і старшин, солдатів і матросів; старші офіцери за військовим званням підполковник, капітан 2 рангу, майор, капітан 3 рангу - для прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів; генерал-лейтенанти, віце-адмірали, генерал-майори, контр-адмірали, полковники, капітани 1 рангу - для молодших офіцерів, прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів; генерали армії України, генерал-полковники, адмірали - для старших і молодших офіцерів, прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів.
Статтею 33 Статуту № 548-ХІV передбачено, що військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням (статті 31 і 32 цього Статуту) не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням.
Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців.
Отже, молодші за військовими званнями військовослужбовці не можуть витребувати від старших військовослужбовців витребувати до п`ятого числа усно або письмово документи, що є підставою для нарахування грошового забезпечення військовослужбовців.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що провідний бухгалтер фінансово-економічної служби, сержант ОСОБА_1 є молодшою за своїм військовим званням та підлеглою по відношенню до тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділення персоналу ОСОБА_7 , який є старшими за військовим званням військовослужбовцем, а тому позивачка не може від вищевказаної посадової особи витребувати документи, що є підставою для нарахування грошового забезпечення військовослужбовців.
Крім того, суд звертає увагу, що в ході судового розгляду справи відповідач не навів положення нормативно-правових актів, які б зобов`язували позивачку витребувати від посадових осіб військової частини документи, що є підставою для нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям та доповіді у разі їх ненадання.
Водночас, п. 31.4 Інструкції №260, який на думку відповідача порушено позивачкою, не регулює питання витребування нею від посадових осіб військової частини документів, необхідних для виконання своїх функціональних обов`язків.
Суд також звертає увагу, що ні в оскаржуваному наказі, ні в запереченнях проти позову, відповідачем не наведено конкретних доводів та аргументів, які б підтверджували наявність причинно-наслідкового зв`язку між виявленими в ході службової перевірки порушеннями та висновком про те, що ці наслідки виникли внаслідок допущених позивачкою порушень.
Більше того, судом встановлено, що під час службового розслідування відповідач не встановив та не зазначив, які вимоги чинного законодавства чи нормативно-правових актів було порушено безпосередньо позивачкою. Не навів такі норми відповідач і під час судового розгляду справи.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що в ході проведення службового розслідування та при виданні оскаржуваного наказу відповідачем всупереч п. 4.1 Інструкції № 82 не проведено об`єктивного, повного та всебічного дослідження обставин, не встановлено та не обґрунтовано, в чому полягає провина позивачки, наслідки та тяжкість вчиненого проступку, форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного, умови та причини, що сприяли правопорушенню, не доведено вину в скоєнні проступку, що, у свою чергу, спричинило застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у вигляді догани та матеріальної відповідальності, що за даних обставин є протиправним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2017 р. № 223 в частині притягнення позивачки до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.
Водночас, суд зазначає, що позовна вимога позивачки про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 провести відповідні виплатити, з урахуванням стягнених сум, та внести зміни до її службової картки, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Із змісту вказаних норм вбачається, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ч. 2 ст. 245 КАС України. При цьому адміністративний суд з урахуванням вимог ст. 245 КАС України може застосувати інший спосіб захисту права, який би гарантував захист прав, свобод та інтересів осіб. Критерієм обрання способу захисту порушеного права є те, що він з урахуванням особливостей спірних відносин повинен бути спрямований на реальне відновлення порушених прав позивача.
Як вбачається із позовної заяви, позивачка просить зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 провести відповідні виплатити, з урахуванням стягнених сум, та внести зміни до її службової картки.
На переконання суду, вказаний спосіб захисту порушеного права не спрямований на реальне відновлення порушених прав позивачки у сфері публічно-правових відносин, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.
Крім того, суд звертає увагу, що вказана позовна вимога позивачкою не обґрунтована.
В той же час, на думку суду, належним способом захисту порушеного права є звернення до суду з позовом про стягнення безпідставно стягнутих коштів.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивачкою заявлено дві позовні вимоги не майнового характеру за які сплачено 1360,00 грн, що підтверджується квитанцією №65 від 18.10.2017 р. (а.с. 3).
Оскільки, позов задоволено частково, суд стягує на користь позивачки судові витрати у розмірі 680,00 грн (1360,00 грн/2) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 139, 243-246 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2017 р. № 223 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення провідного бухгалтера фінансово-економічної служби частини сержанта ОСОБА_1 до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 680,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .
4. В іншій частині позовних вимог відмовити.
Згідно ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя В.К. Левицький
Рішення в повному обсязі складено 15.01.2018 р. (з урахуванням часу перебування судді у відпустці).