Справа № 807/1030/17
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2018 року м. Ужгород№ 807/1030/17
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Стенавська А.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1, не зявився;

відповідача: Головне управління Національної поліції України у Закарпатській області, представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування висновку і акту, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування висновку від 22.08.2017 року за результатами службового розслідування за рапортом ДОП СП Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП за фактом отримання тілесних ушкоджень, що мало місце 11.02.2017 року в Закарпатській області, Рахівського району, с. Косівська Поляна по вул. Банській, акту №11 від 05.09.2017 року про нещасний випадок невиробничого характеру та зобовязання переглянути висновок за результатами службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень, що мало місце 11.02.2017 року в Закарпатській області, Рахівського району, с. Косівська Поляна по вул. Банській та провести службове розслідування відповідно до чинного законодавства України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 червня 2017 року, позивач звернувся до з рапортом до начальника ГУНП в Закарпатській області, полковника поліції ОСОБА_3 щодо проведення службового розслідування нещасного випадку, який трапився 11 лютого 2017 року, де позивач отримав травми під час проходження служби на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП.

11 вересня 2017 року, позивач отримав Висновок про результати службового розслідування за рапортом ДОП СП Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП ОСОБА_1 Даний висновок від 22 серпня 2017 року затверджений начальником ГУНП в Закарпатській області, полковником поліції ОСОБА_3 Службове розслідування проводили інспектор ВІОС УКЗ ГУНП в Закарпатській області полковник поліції ОСОБА_4 та оперуповноважений ВОМ Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України, капітан поліції ОСОБА_5

Окрім цього, позивач також отримав Акт № 11 про нещасний випадок невиробничого характеру, затверджений начальником ГУНП в Закарпатській області, полковником поліції ОСОБА_3 форми НТ, який складений 05 вересня 2017 року.

Відповідно до п. 2, 3, 4 вищевказаного висновку встановлено, що відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування вважати такими, що підтвердилися.

Нещасний випадок, внаслідок якого дільничний офіцер поліції сектору превенції Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, капітан поліції ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, трапився в період проходження служби і за обставин не повязаних з виконанням службових обовязків.

За порушення вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1377 «Про затвердження інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події», наказу МВС від 22 жовтня 2012 року № 940 «Про затвердження інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військ та навчальних закладах МВС України», що проявилося у не реєстрації факту можливих хуліганських дій з боку гр. ОСОБА_6, а також дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та не інформував про дану подію керівництво поліції, які в свою чергу не могли проінформувати ГУНП області, а також проявлену нещирість під час службового розслідування, дільничному офіцеру поліції сектору превенції Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області капітану поліції ОСОБА_7, відповідно до п. 4 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, було оголошено сувору догану.

З даним висновком позивач не погоджується, вважає дії ГУНП в Закарпатській області незаконними і такими, що спрямовані на ухилення встановлення обєктивних обставин справи, а сам висновок не відповідає дійсності та є протиправним.

Окрім цього, позивач зазначає в позові про те, що у Акті № 11 від 05 вересня 2017 року було встановлено, що ним порушено вимоги п. 2.3 «Б» Правил дорожнього руху України, а саме, що позивач не передбачив можливість настання негативного наслідку, а відповідно вибрати безпечну швидкість руху згідно з погодними умовами внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля та зїхав у річку, отримавши при цьому тілесні ушкодження, з чим позивач не погоджується, виходячи з наступного.

Зокрема, позивач в позовних вимогах вказує про те, що в Акті № 11 від 05 вересня 2017 року та Висновку про результати службового розслідування за рапортом ДОП СП Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП від 22 серпня 2017 року комісія неправомірно встановила, що в діях позивача є наявне порушення пункту 2.3 «Правил дорожнього руху», так як комісія не наділена повноваженнями кваліфікувати вид правопорушення, а дане питання віднесено до працівників поліції, що провадять нагляд за дотриманням законодавства у сфері транспорту і забезпечення дорожнього руху, а також те, що ні на момент коли трапився нещасний випадок, коли позивач виконував прямі службові обовязки, ні по сьогоднішній день не складено навіть протоколу про адміністративне правопорушення і не має рішення суду, де позивача було б визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що є основою для встановлення будь-яких порушень правил дорожнього руху. Відсутність складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення свідчить про відсутність у діях позивача і самого складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання позивач не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника. У поданій заяві позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити (а.с.77).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з мотивів, виклеєних у запереченнях на адміністративний позов (а.с.48-55) та просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 11.02.2017 року приблизно о 14 год. 20 хв. отримав повідомлення по телефону від ОСОБА_8, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1, 240 про те, що її донька ОСОБА_6 та внук ОСОБА_9 вчиняють з нею сварку. Знаходячись в смт. Великий Бичків Рахівського району та неповідомивши про отримане повідомлення керівництво Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП, позивач на автомобілі НОМЕР_1, який належить його брату ОСОБА_10, одразу виїхав на місце події. При цьому, позивач про отримане повідомлення чергового Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП також не повідомив, у звязку з чим в журналі реєстрації заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП дана подія зареєстрована не була.

Приїхавши на вказаний виклик, позивач провів профілактичну бесіду із ОСОБА_6, яка одразу припинила свої дії. Після чого поїхав спілкуватися із ОСОБА_9, який перебував у с. Косівська Поляна, Рахівського району. При цьому, жодних документів щодо виїзду на місце події не складав, оскільки ОСОБА_8 відмовилася від написання письмової заяви. Після цього, рухаючись на автомобілі НОМЕР_2, по вул. Банській у с. Косівська Поляна та не впоравшись з керуванням автомобілем, зїхав у річку, чим саме скоїв дорожньо-транспортну пригоду. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня важкості, вдавленого перелому лобної пазухи, перелому верхньої стінки орбіти, багатоуламкового перелому кісток носа, решіток та передньої стінки лівої гайморової пазухи. У період з 11.02.2017р. по теперішній час він перебуває на амбулаторному лікуванні за місцем проживання.

Що стосується неповідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та факт самої події, позивач зазначив, що одразу інформувати керівництво не зміг, оскільки перебував без свідомості, а у подальшому в квітні 2017 року повідомив усно начальника Рахівського відділення поліції. З приводу нереєстрації в єдиному обліку повідомлення громадянки ОСОБА_8, позивач зазначив, що не повідомив чергову частину, оскільки заявниця відмовилася від написання заяви.

Під час дорожньо-транспортної пригоди позивач перебував поза службою, без форменного одягу та вогнепальної зброї.

Судом було зясовано, що 11.02.2017 року близько 16 год. 30 хв. по лінії « 103» поступило повідомлення від невстановленої особи, що в с. Косівська Поляна по вул. Банській позивач отримав тілесні ушкодження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Дана подія була також зареєстрована в журналі обліку викликів швидкої медичної допомоги с. Косівська Поляна, Рахівського району за № 117.

Опитана у ході службового розслідування фельдшер швидкої медичної допомоги Рахівської РЛ повідомила, що прибувши на місце події близько 16 год. 30 хв. на узбіччі дороги побачила позивача у цивільному одязі, обличчя якого було в крові. Він перебував у свідомості, запаху алкоголю не було.

Вищевказані обставини підтверджуються Висновком про результати службового розслідування за рапортом ДОП СП Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП ОСОБА_1 від 22.08.2017 року, який затверджений начальником Головного управління національної поліції в Закарпатській області полковником поліції ОСОБА_3 (а.с.16-22).

В подальшому, 14.06.2017р. позивач звернувся із рапортом до начальника ГУНП в Закарпатській області, полковника поліції ОСОБА_3 щодо проведення стосовно нього службового розслідування за фактом подій, які мали місце 11.02.2017 року (а.с.37).

За результатами висновку службового розслідування, відповідачем було оголошено позивачу сувору догану за порушення вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1377 «Про затвердження інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події», наказу МВС від 22 жовтня 2012 року № 940 «Про затвердження інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військ та навчальних закладах МВС України», що проявилося у не реєстрації факту можливих хуліганських дій з боку гр. ОСОБА_6, а також дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та не інформував про дану подію керівництво поліції, які в свою чергу не могли проінформувати ГУНП області, а також проявлену нещирість під час службового розслідування, дільничному офіцеру поліції сектору превенції Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області капітану поліції ОСОБА_1, відповідно до п. 4 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, на підставі Наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП» від 04.09.2017р. № 1492 (а.с.56).

Окрім цього, відповідачем на підставі висновку службового розслідування (зокрема п. 3 мотивувальної частини висновку а.с.21) було прийнято Акт № 11 від 05 вересня 2017 року форми НТ про нещасний випадок невиробничого характеру, затверджений начальником Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, полковником поліції ОСОБА_3 (а.с.23).

Позивач, не погоджуючись з висновком службового розслідування в частині оголошення йому суворої догани та актом про нещасний випадок невиробничого характеру, вважаючи їх незаконними, звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України): у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у даній справі, а також, враховуючи предмет розгляду даної справи та вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступного.

Позовні вимоги про визнання протиправним та скасування висновку від 22.08.2017 року за результатами службового розслідування за рапортом ДОП СП Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП за фактом отримання тілесних ушкоджень, що мало місце 11.02.2017 року в Закарпатській області, Рахівського району, с. Косівська Поляна по вул. Банській, а відтак й зобовязання переглянути висновок за результатами службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень, що мало місце 11.02.2017 року в Закарпатській області, Рахівського району, с. Косівська Поляна по вул. Банській та провести службове розслідування відповідно до чинного законодавства України задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Законом України «Про дисциплінарний статут внутрішніх справ України» від 22.02.2006р. № 3460-IV (далі Закон України «Про дисциплінарний статут внутрішніх справ України») затверджено Дисциплінарний статут внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дисциплінарний статут внутрішніх справ України»: службова дисципліна дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається:

створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу;

набуттям високого рівня професіоналізму;

забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності;

дотриманням законності і статутного порядку;

повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності;

вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей;

забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту;

умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу;

належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно ч. 1 з ст. 7 Закону України «Про дисциплінарний статут внутрішніх справ України»: службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У відповідності до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про дисциплінарний статут внутрішніх справ України»: у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Закон України «Про національну поліцію» від 02.07.2015р. № 580-VIII (далі Закон України «Про національну поліцію») визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Стаття 18 Закону України «Про національну поліцію» визначає основні обовязки поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію»: поліцейський зобовязаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституцію України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоровя;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію»: поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобовязаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Дана правова норма встановлює безумовний обовязок поліцейського реагувати на звернення будь-якої особи, в тому числі й усного звернення в будь-який час доби та повідомити про це найближчий орган поліції, незалежно від того перебуває поліцейський при виконанні службових обовязків чи ні.

Вказаний обовязок додатково конкретизований в Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1377 (далі Інструкція).

Зокрема, пунктом 4 розділу ІІ «Прийняття заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події» вказаної інструкції: посадова особа органу поліції в разі перебування поза межами органу, в якому вона призначена, на території України в разі звернення до неї громадян або службових осіб із заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких зобовязана вжити заходів щодо запобігання правопорушенням і їх припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події і повідомити про це найближчий орган поліції.

Окрім цього, відповідно до п. 1.2 Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2012 року № 940: основними завданнями органів внутрішніх справ щодо реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення та інші події є:

негайне реагування на всі кримінальні правопорушення та інші події, направлення на місця подій сил і засобів, необхідних для захисту порушених конституційних прав громадян.

підтримання постійної готовності сил і засобів органів внутрішніх справ до реагування.

оперативне інформування чергових частин вищого органу внутрішніх справ (далі - ОВС) про отримані повідомлення.

забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав, свобод і законних інтересів, попередження чи припинення правопорушень, виявлення та затримання осіб, які їх вчинили, усунення негативних наслідків правопорушень та інших подій.

орієнтування всіх видів нарядів про вчинення кримінальних та інших правопорушень, прикмети осіб, які їх вчинили, об'єкти посягань.

організація взаємодії ОВС з іншими правоохоронними органами під час реагування на кримінальні правопорушення та інші події.

забезпечення особистої безпеки працівників міліції, організація їх навчання діям у типових та екстремальних ситуаціях.

Як встановлено судом та вбачається з висновку службового розслідування (а.с.57-66), позивачем дійсно не було повідомлено орган поліції та чергову частину про факт звернення до нього громадянки ОСОБА_8 з приводу можливих хуліганських чи інших неправомірних дій з боку громадянки ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Даний факт також не заперечується й сторонами.

Разом з тим, сторонами не заперечується той факт, що позивач дійсно виїжджав на звернення громадянки ОСОБА_8 для врегулювання хуліганських дій з боку громадянки ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Водночас, суд наголошує на тому, що позивач не оскаржує сам наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а лише висновок щодо результатів службового розслідування, який на відміну від наказу не є правовим актом індивідуальної дії та фіксує лише факт порушення службової дисципліни або ж її відсутності.

Рішення суду про визнання протиправним та скасування Наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП» від 04.09.2017р. № 1492, позивач суду не надав.

Разом з тим, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування акту № 11 від 05.09.2017 року форми НТ про нещасний випадок невиробничого характеру підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 19 КАС України: юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Акт № 11 про нещасний випадок невиробничого характеру є обов'язковим для органів державної влади при призначенні пенсії.

Підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює порядок розслідування та обліку нещасних випадків професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України є Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002р. № 1346 (далі Порядок) та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2003р.

Відповідно до п. 2.2 Порядку: за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Згідно з п. 2.4 Порядку: якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

У відповідності до п. 3.8 Порядку: комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов'язана протягом трьох діб після утворення комісії:

- обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо;

- визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці;

- з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;

- визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов'язків (не пов'язаний з виконанням службових обов'язків);

- скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п'яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію.

Відповідно до п. 3.9 Порядку: комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків», якщо він трапився в період проходження служби під час:

припинення або запобігання злочинам або правопорушенням;

вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод;

охорони і забезпечення громадського порядку;

несення постової чи патрульної служби;

виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили;

забезпечення безпеки дорожнього руху;

участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій;

виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов'язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні;

перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час;

підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення;

проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору;

проведення навчання, тренувань, обов'язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах;

використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу;

провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий;

прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами;

прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Згідно з п. 3.11 Порядку: комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків», якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався:

за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 цього розділу і не пов'язані з виконанням службових обов'язків;

унаслідок дій, учинених у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, а також унаслідок дії алкоголю, наркотичних або інших отруйних речовин (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком;

під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду;

у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього розділу, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів досудового розслідування;

унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Крім того, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП): адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 141 КУпАП: до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

За наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з'ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення.

Таким чином, комісія з розслідування нещасних випадків, вказуючи в Акті № 11 від 05 вересня 2017 року та Висновкові про результати службового розслідування за рапортом від 22 серпня 2017 року, неправомірно встановила, що в діях позивача є наявне порушення пункту 2.3 «Правил дорожнього руху України», оскільки комісія не наділена повноваженнями кваліфікувати вид правопорушення, а дане питання віднесено до працівників поліції, що проводять нагляд за дотриманням законодавства у сфері транспорту і забезпечення дорожнього руху.

Окрім цього, судом враховано той факт, що ні на момент коли трапився нещасний випадок, ні під час розгляду та вирішення даного публічно-правового спору, не складено навіть протоколу про адміністративне правопорушення і не має рішення суду, де позивача було б визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Отже, відсутність протоколу про адміністративне правопорушення та рішення суду свідчить також і про відсутність в діях позивача й самого складу адміністративного правопорушення.

Доказів протилежного відповідачем не надано.

Разом з тим, комісія при проведенні службового розслідування не спростувала факт виїзду позивача для врегулювання конфлікту по заяві гр. ОСОБА_8, а тільки констатувала факт не реєстрації її заяви позивачем.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини та беручи до уваги надані сторонами докази по справі, враховуючи приписи ч. 2 ст. 77 КАС України, в силу яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, відповідач належними та допустимими доказами лише частково довів суду правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Керуючись статтями 243, 245, 248, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування висновку і акту, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати акт № 11 від 05.09.2017 року форми НТ про нещасний випадок невиробничого характеру, затверджений начальником Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, полковником поліції ОСОБА_3

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності до вимог п. 15.5 Розділу VII «Перехідних положень» КАС України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017р.).

СуддяОСОБА_11

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 11 січня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення було виготовлено та підписано 19 січня 2018 року.