Справа № 760/17856/16-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на постанову Солом'янського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора УПП у м. Києві ДПП України лейтенанта поліції Бондаря Руслана Олеговича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Солом'янського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до інспектора УПП у м. Києві ДПП України лейтенанта поліції Бондаря Руслана Олеговича, Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову інспектора УПП у м. Києві ДПП України лейтенанта поліції Бондаря Руслана Олеговича серії ПС2 № 395654 від 02 липня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2017 року позов задоволено. Скасувано постанову інспектора УПП у м. Києві ДПП України лейтенанта поліції Бондаря Руслана Олеговича Серії ПС2 № 395654 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн, а справу закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановитьи ухвалу, якою адміністративний позов залишити без розгляду у зв'язку з пропуском встановленого законом строку звернення до суду без поважних причин.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 липня 2016 року інспектором у м. Києві ДПП України лейтенантом поліції Бондарем Р.О. була винесена постанова серії ПС 2 №395654 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 69).

Як вбачається із зазначеної постанови по справі про адміністративне правопорушення, позивач 03 липня 2016 року, рухаючись 26 км. на а/д Київ - Чоп, керуючи автомобілем Mitsubishi Outlander д.н.з НОМЕР_1, рухався у крайній лівій смузі, не маючи намір повертати ліворуч, в той час як інші смуги не були зайняті, чим порушив вимоги п. 11.5 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи її протиправною та з метою відновлення порушеного права, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, повноваження щодо розгляду справи про порушення ПДР, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до службової особи Національної поліції.

Відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Щодо наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються під час нагляду за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 283 КпАП України визначає зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Зокрема. Зазнана норма визначає, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити:

- найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

- дату розгляду справи;

- відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

- опис обставин, установлених під час розгляду справи;

- зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

- прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

- дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

- транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

- технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

- розмір штрафу та порядок його сплати.

У прийнятій інспектором УПП у м. Києві ДПС України постанові нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, зазначено не було, що позбавляє можливість суду перевірити чи дійсно водієм було порушено норми Правил дорожнього руху, які передбачають відповідальність саме за ч.2 ст. 122 КпАП України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунтом 11.5 ПДР України передбачено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Згідно ч. 2 статті 122 КпАП України порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Із матеріалів справи вбачається, що адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, позивач не здійснював, оскільки мав намір повертати ліворуч і, відповідно до п. 10.4 ПДР, він завчасно зайняв крайню ліву смугу з метою виконати поворот ліворуч. Інспектором при винесенні постанови не було взято до уваги пояснення позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що дата винесення оскаржуваної постанови серії ПС2 №395654 зазначена 02 липня 2016 року, тоді як дата скоєння правопорушення у даній постанові вказана 03 липня 2016 року (а.с. 69). В апеляційній скарзі апелянт посилається на дату винесення постанови 02 липня 2016 року, тоді як у постанові про розгляд скарги у справі про адміністративне правопорушення, прийнятої за скаргою позивача заступником начальника управління патрульної поліції в м. Києві, встановлено, що правопорушення позивачем було вчинено 03.07.2016 року.

Така суперечливість у даті вчинення правопорушником адміністративного правопорушення, як те зазначено в оскаржуваній постанові, не дає можливості суду взагалі встановити точну дату порушення ПДР, дату складання постанови відповідачем, у разі наявності описки в датах. Крім того, описка виправлена у встановленому законом порядку не була.

Статтями 245-246 КпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є:всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Згідно вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте, як вбачається з даних оскаржуваної постанови, в останній не зазначено суть і обставини правопорушення, відсутнє посилання на нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, а також не зазначено докази, які б могли свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема відеозапис, який може здійснювати поліцейський під час виконання своїх повноважень згідно Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, вважати законною постанову від 2 липня 2016 року, прийняту інспектором УПП у м. Києві ДПП України лейтенантом поліції Бондар Р.О. з урахуванням вищевикладених доводів, колегія суддів не має правових підстав.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про скасування постанови інспектора УПП у м. Києві ДПП України лейтенанта поліції Бондаря Руслана Олеговича, серії ПС2 № 395654 від 02 липня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Щодо задоволених позовних вимог в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення від 02.07.2016 року серії ПС № 395654 прийнята відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Стаття 247 КУпАП визначає обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, згідно з п.1 ч.1 даної норми Закону провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення;

Згідно статті 1 КАС України Кодексу адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Отже, закриття провадження у адміністративній справі може мати місце лише з підстав, визначених КАС України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про закриття провадження у справі не підлягають задоволенню, оскільки повноваженням щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, закриття провадження у такій адміністративній справі, наділений виключно державний орган, а суд в адміністративному судочинстві лише перевіряє законність і обгрунтованість спірного рішення, а не приймає рішення замість нього, що повністю узгоджується з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року.

Закриття провадження по справі, постанова по якій прийнята в рамках іншого Закону, чинним Кодексом адміністратвиного судочинства не передбачено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що КАС України визначає повноваження суду при вирішенні справи. Зазначена норма Закону не передбачає ухвалення судом рішення про закриття провадження по справі, яка розглядалась за іншим Законом

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи в частині вимог про закриття провадження у справі, а тому постанова Солом'янського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2017 року підлягає скасуванню в частині позовних вимог про закриття провадження у справі з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В решті постанову суду слід залишити без змін.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Постанову Солом'янського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2017 року в частині закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог про закриття провадження у справі.

У решті постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 16 січня 2018 року.