Справа № 223/466/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року справа №223/466/17

Приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Гаврищук Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вугледарського міського управління соціального захисту населення на постанову Вугледарського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2017 року (повний текст складено 30 жовтня 2017 року в м. Вугледар) у справі № 223/466/17 (суддя в 1 інстанції Дочинець С.І.) за позовом ОСОБА_1 до Вугледарського міського управління соціального захисту населення про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Вугледарського міського управління соціального захисту населення (далі Управління) про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивачка вимоги адміністративного позову обґрунтовує тим, що вона була змушена залишити місце свого постійного проживання у місті Красногорівці та переміститись до міста Вугледара Донецької області. У березні 2015 року позивачка зверталась до відповідача та була поставлена на облік як внутрішньо переміщена особа, а 23 березня 2015 року звернулась до відповідача з заявою про поновлення щомісячної адресної допомого внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - адресна допомога). Державна допомога була призначена позивачці у період з 23.03.2015 по 22.05.2015 в розмірі 442,00 гривень та в період з 23.05.2015 по 22.07.2015 в розмірі 221,00 гривень щомісячно, на позивачку як непрацюючу особу. ОСОБА_1 08.06.2016 працевлаштувалась до Дошкільного навчального закладу №2 Вугледарського міського відділу освіти на посаду помічника вихователя та на наступний день звернулась до відповідача з питання про призначення адресної допомоги на наступний період, однак їй було усно відмовлено, оскільки остання не працевлаштувалась на протязі 4 місяців. Позивачка 16.09.2016 звернулась до відповідача та отримала нову довідку внутрішньо переміщеної особи №, а 16 березня 2017 року позивачка зверталась до відповідача з заявою про поновлення адресної допомоги на наступний період. Однак, 20.04.2017 відповідачкою отримано повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання від 13.04.2017, оскільки відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (далі Порядок № 505), якщо працездатна особа не працевлаштувалась протягом двох місяців з дня призначення допомоги, її розмір на наступні два місяці зменшується на 50%, а на наступний період припиняться, що також відображено у листі відповідача №001-1/10-4212 від 04.07.2017.

Позивачка вважає дії відповідача щодо відмови у призначені їй адресної допомоги протиправними у зв'язку з тим, що у відповідності до змісту п. 7 Порядку № 505 термін «наступний період» застосований в ньому має значення, як шестимісячний відрізок часу, а тому виплата припиняться тільки на наступний шестимісячний строк. Враховуючи, що позивачка отримувала адресну допомогу з 23.03.2015 по 22.07.2015, то такий наступний період закінчився у вересні 2015 року. У в'язку з вищевикладеним позивачка просила суд визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови їй у призначенні адресної допомоги на наступний шестимісячний строк за заявою від 16.03.2017, зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачці щомісячної адресної допомоги відповідно до заяви поданої 16 березня 2017 року та стягнути з відповідача на користь позивачки усі понесені нею судові витрати.

Відповідно до письмових заперечень відповідача, згідно особової справи отримувача допомоги, 23.03.2015 ОСОБА_1 вперше звернулась до відповідача з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги, в якій вказано, що на час звернення остання має статус працездатної особи, яка не працює. На підставі цієї заяви було здійснено відповідне призначення допомоги згідно Порядку №505 (зі зменшенням 50% на наступні два місяці). В наступному зверненні від 16.03.2017, до заяви була додана довідка з місця роботи з вказаною датою працевлаштування - 08.06.2016. Згідно постанови КМУ №212 від 31.03.2015, п. 12 Порядку № 505 виплата грошової допомоги може бути поновлена якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги. ОСОБА_1 своєчасно не повідомила про працевлаштування, тому для призначення на наступний період щомісячної адресної допомоги не має законних підстав.

Постановою Вугледарського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2017 року у справі № 223/466/17 позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Управління щодо відмови ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у призначенні щомісячної адресної грошової внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою від 16 березня 2017 року.

Зобов'язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 березня 2017 року про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням висновків суду, що термін "наступний період" у п. 7 Порядку № 505, слід розуміти як шестимісячний відрізок часу.

Постанова мотивована тим, що позивачка, будучи з 08.06.2016 працевлаштованою особою, звернулась до відповідача з заявою від 16.03.2017 для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Зокрема у вказаній заяві позивачка повідомляє відповідача про факт власного працевлаштування та просить призначити адресну грошову допомогу, а тому, виходячи з вищевикладеного аналізу норм Порядку № 505, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачці у призначенні адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі, оскільки остання є працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою та згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що надання допомоги ОСОБА_1 було припинено 22.07.2015, тому на її поновлення з моменту працевлаштування 08.06.2016 вона не мала права. Одночасно апелянт зауважує, що згідно змін, внесених до Порядку постановою КМУ №689 від 13.09.2017, слова «наступний період» були виключені із п. 3, тобто в чинній редакції зазначено: «особам працездатного віку, яким грошова допомоги була припинена відповідно до п. 7, грошова допомога не призначається», без зазначення будь-якого відрізку часу. Таким чином, апелянт вважає, що позивач не має законних підстав для призначення адресної допомоги на проживання при подальшому зверненні.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивачка зверталась до відповідача з письмовою заявою від 23.03.2015 для призначення щомісячної адресної допомоги особа, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до якої, на час звернення з даною заявою позивача не працювала. На підставі даної заяви рішенням про призначення допомоги переміщеним особа на проживання від 23.03.2015 відповідачем було призначено ОСОБА_1 допомогу на проживання: з 23.03.2015 по 22.05.2015 у розмірі 442,00 гривень, з 23.05.2015 по 22.07.2015 у розмірі 221,00 гривень (а.с. 13, 14).

Судом встановлено, що позивачка 16.09.2016 повторно стала на облік у Управлінні як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується відповідною довідкою № від 16.09.2016 (а.с. 9).

Позивачка 16.03.2017 звернулась до відповідача з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працює помічником вихователя дитсадка №2 «Золота рибка» з 08.06.2016 (а.с. 15).

Однак, відповідно до рішення Управління від 13.04.2017 та Повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання від 13.04.2017 позивачу відмовлено у наданні допомоги переміщеним особам на проживання та повідомлено останній, що вона відповідно до п. 7 Порядку № 505, не має права на допомогу переміщеним особам на проживання (а.с. 10, 16, 17).

Як вбачається з копії трудової книжки позивачки серії БТ-ІІ № 1144374, ОСОБА_1 08.06.2016 працевлаштувалась та була прийнята до Дошкільного навчального закладу №2 Вугледарського міського відділу освіти на посаду помічника вихователя, де працює по теперішній час, що також підтверджується довідкою №01-12/100 від 30.10.2017, виданою Дошкільним навчальним закладом комбінованого типу №2 Вугледарської міської ради Донецької області (а.с. 11, 36).

Відповідач листом №01-1/10-4212 від 04.07.2017 надав відповідь на запит адвоката ОСОБА_2 №1925 від 19.06.2017, яким повідомив, що згідно особової справи отримувача допомоги, 23.03.2015 ОСОБА_1 вперше звернулась на відповідача з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги, в якій вказано, що на час звернення остання має статус працездатної особи, яка не працю. На підставі цієї заяви було здійснено відповідне призначення допомоги згідно Порядку № 505 (з зменшенням 50% на наступні два місяці). В наступному зверненні від 16.03.2017, до заяви була додана довідка з місця роботи з вказаною датою працевлаштування - 08.06.2016 року, але виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги, тому ОСОБА_1 для призначення на наступний період щомісячної адресної допомоги не має законних підстав (а.с. 12).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон №1706-VII ) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є, зокрема, громадянин України, якого змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок № 505). Цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - адресна допомога).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 від 01.10.2014, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно з п. 3 Порядку № 505 грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї у таких розмірах, зокрема: для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2 400 гривень.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 Порядку № 505 від 01.10.2014) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 Порядку № 505 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), грошова допомога на наступний строк не призначається.

Одразу апеляційний суд зазначає, що до спірних правовідносин слід застосовувати нормативно-правові акти в тій редакції, що існувала на момент їх виникнення, тому посилання апелянта на зміни, внесені до Порядку № 505 постановою КМУ № 689 від 13.09.2017, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 505, якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов'язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Таким чином, аналіз вищезазначених норм свідчить, що грошова допомога у разі її припинення відповідно до пункту 7 Порядку № 505 не призначається лише на наступний строк, тобто чергові шість місяців. Положення Порядку № 505 не містять норми, яка б у подібних правовідносинах назавжди позбавляла права особу працездатного віку, яка працевлаштувалась та як і раніше має статус внутрішньо переміщеної особи на отримання грошової допомоги. Чинним законодавством не встановлено чіткої заборони на признання такої допомоги особі в подальшому.

Оскільки ОСОБА_1 є працездатною особою та протягом двох місяців з дня призначення грошової допомоги (тобто у період з 23.03.2015 по 22.05.2015) не працевлаштувалась, суд приходить до висновку, що відповідачем було правомірно на період з 23.05.2015 по 22.07.2015 зменшено розмір її допомоги на 50 відсотків та припинено її виплату на наступний період на підставі п. 7 Порядку № 505.

Однак, враховуючи, що позивачка будучи з 08.06.2016 працевлаштованою особою, звернулась до відповідача з заявою від 16.03.2017 для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Зокрема у вказаній заяві позивачка повідомляє відповідача про факт власного працевлаштування та просить призначити адресну грошову допомогу, а тому, виходячи з вищевикладеного аналізу норм Порядку № 505, колегія суддів підтримує висновок місцевого суду, що відповідач безпідставно відмовив позивачці у призначенні адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі, оскільки остання є працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою та згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги.

В даному випадку, наявність правових підстав для призначення та виплати позивачці щомісячної адресної грошової допомоги для покриття виплат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 16.03.2017, є підтвердженою та належним чином доведеною, тому суд вважає необхідним визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови позивачці у призначенні адресної допомоги на наступний шестимісячний строк за заявою від 16.03.2017.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вугледарського міського управління соціального захисту населення залишити без задоволення.

Постанову Вугледарського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2017 року у справі № 223/466/17 за позовом ОСОБА_1 до Вугледарського міського управління соціального захисту населення про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Повне судове рішення складено 18 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_3