Справа № 638/16862/17
Суддя: Омельченко К. О.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/147/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2018 Суддя Дзержинського районного суду м. Харків Омельченко К.О. розглянувши одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУПФУ) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив суд:

Визнати дії (бездіяльність) головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у не перерахунку та не виплаті пенсії ОСОБА_1 з 19.12.2016 року за додатковими документами, поданими пенсіонером в розмірі якій обчислений з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні розмір яких зазначений у довідці довідку Офісу ВПП ДФС про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2003 року по 30.10.2005 року від 23.10.2017 року № 283/14/28-10-05-02-55 та довідці Офісу ВПП ДФС про нараховану та виплачену ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні та матеріальну допомогу на оздоровлення у 2005 році - протиправними;

Зобов'язати головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі 88% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром якій обчислений з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні розмір яких зазначений у довідці довідку Офісу ВПП ДФС про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2003 року по 30.10.2005 року від 23.10.2017 року № 283/14/28-10-05-02-55 та довідці Офісу ВПП ДФС про нараховану та виплачену ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні та матеріальну допомогу на оздоровлення у 2005 році з 19.12.2016 р., здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії;подати протягом п'ятнадцяті днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач проходив дійсну службу в Спеціалізованій державній податковій інспекції м. Харкова по роботі з великими платниками податків (далі СДПІ) на посаді начальника слідчого відділення податкової міліції та був звільнений у відставку 31.10.2005 року. Позивач отримував у складі грошового забезпечення під час служби грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразову грошову допомогу при звільненні. Позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII) як особа звільнена з військової служби в розмірі 88 % грошового забезпечення з 01.11.2005 року та перебуває на пенсійному обліку у ГУПФУ (пенсійна справа № 2966). ГУПФУ виплачує позивачу пенсії розмір якої обчислений з грошового забезпечення без урахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні які позивач отримував під час служби.

18.12.2017 року позивач звернувся до ГУПФУ із заявою про прийняття Рішення щодо перерахунку та виплату йому пенсії з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні розмір яких зазначений у довідці Офісу ВПП ДФС про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2003 р. по 30.10.2005 р. від 23.10.2017 р. № 283/14/28-10-05-02-55 та довідці Офісу ВПП ДФС про нараховану та виплачену ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні та матеріальну допомогу на оздоровлення у 2005 р. До зазначеної заяви додано оригінали довідки Офісу ВПП ДФС про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2003 р. по 30.10.2005 р. від 23.10.2017 р. № 283/14/28-10-05-02-55 та довідки Офісу ВПП ДФС про нараховану та виплачену ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні та матеріальну допомогу на оздоровлення у 2005 р.

19.12.2017 року під час особистого прийому, ГУПФУ повідомило позивача про відмову в перерахунку пенсії за новими наданими пенсіонером документами та у визначений законодавством час ГУПФУ не вчинило належні дії щодо перерахунку розміру пенсії у зв'язку із наданням додаткових документів.

Позивач вважає, що ГУПФУ не мав законних підстав не здійснити позивачу у встановлений законодавством час перерахунок не вірно обчисленого при призначенні розміру пенсії у зв'язку із наданням до ГУПФУ нових відомостей про отримання додаткових видів грошового забезпечення.

Від відповідача - ГУПФУ у встановлений строк надійшов відзив на адміністративний позов, зазначено, що позовні вимоги позивача є безпідставними, у зв'язку з чим просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Свої доводи виклав у відзиві на адміністративний позов.

Позивач своїм правом подати до суду відповідь на відзив не скористався.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходили.

Дослідивши повідомлені позивачем обставини, поданий відповідачем відзив, суд прийшов до висновку про можливість ухвалення судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до п. 3 ч. 6 ст. 12, ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суддя, оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані відповідачем відзив, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач проходив дійсну службу в СДПІ на посаді начальника слідчого відділення податкової міліції та був звільнений у відставку 31.10.2005 року. Позивач отримував у складі грошового забезпечення під час служби грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразову грошову допомогу при звільненні. Позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII як особа звільнена з військової служби в розмірі 88 % грошового забезпечення з 01.11.2005 року та перебуває на пенсійному обліку у ГУПФУ (пенсійна справа № 2966). ГУПФУ виплачує позивачу пенсії розмір якої обчислений з грошового забезпечення без урахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні які позивач отримував під час служби.

При оформленні документів для призначення пенсії СДПІ помилково не зазначив відомості про грошову допомогу на оздоровлення та одноразову грошову допомогу при звільненні які позивач отримував під час проходження військової служби при оформленні документів для призначення пенсії.

Згодом Офіс ВПП ДФС в компетенції якого є видача довідок про розмір грошового забезпечення склав нові довідки про додаткові види грошового забезпечення які позивач отримував під час служби.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою від 18.12.2017 про прийняття Рішення щодо перерахунку та виплату йому пенсії з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні розмір яких зазначений у довідці Офісу ВПП ДФС про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2003 р. по 30.10.2005 р. від 23.10.2017 р. № 283/14/28-10-05-02-55 та довідці Офісу ВПП ДФС про нараховану та виплачену ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні та матеріальну допомогу на оздоровлення у 2005 р. До зазначеної заяви додано оригінали довідки Офісу ВПП ДФС про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2003 р. по 30.10.2005 р. від 23.10.2017 р. № 283/14/28-10-05-02-55 та довідки Офісу ВПП ДФС про нараховану та виплачену ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні та матеріальну допомогу на оздоровлення у 2005 р. У час, визначений Законом № 2262-12, ГУПФУ не здійснило перерахунок не вірно обчисленого розміру пенсії позивачу при її призначенні, не вчинило належні дії щодо перерахунку розміру пенсії у зв'язку із наданням пенсіонером нових документів.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Військовослужбовцям у зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Законом № 2011-ХІІ також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (ч. 1 ст. 10-1 цього Закону).

Порядок виплати грошового забезпечення визначається керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України правоохоронні органи.

Діяльність податкової міліції регулюється розділом XVIII 2 Кодексу, п. 353.1 ст. 353 якого визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України (п. 351.1 ст. 357 Кодексу).

Структура та умови оплати праці осіб рядового і начальницького складу податкової міліції встановлено постановою КМУ від 09.03.2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (далі Постанова № 268).

Згідно п. 2 Постанови № 268 надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Одноразова грошова допомога при звільненні передбачена ст. 15 Закону № 2011-ХІІ.

Отже, зазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова допомога на оздоровлення, та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належить громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 р. № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 06.02.2012 р. (справа № 21-322а11).

Згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» збільшення розміру пенсії внаслідок її перерахунку за нормами Закону № 1058-IV становить її основний розмір.

За таких обставин пенсія позивачу повинна виплачуватись в розмірі який обчислений з грошового забезпечення до якого включені грошова допомога на оздоровлення та одноразова грошова допомога при звільненні.

Отже, суд вважає, що в даному випадку позивач має право на призначення та отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-12в розмірі, який має бути обчислений з грошового забезпечення до якого включені грошова допомога на оздоровлення та одноразова грошова допомога при звільненні.

Згідно ч. 1, 2 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім'ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановленихчастиною четвертоюстатті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Згідно ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв'язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів.

Враховуючи приписи вищенаведених норм Закону, суд вважає, що обчислення та виплату пенсії по інвалідності позивачу слід проводити в розмірі 88% грошового забезпечення до якого включена грошова допомога на оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні, які отримував позивач під час проходження служби, відомості про які відображені у довідці Офісу ВПП ДФС про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2003 року по 30.10.2005 року від 23.10.2017 року № 283/14/28-10-05-02-55 та довідці Офісу ВПП ДФС про нараховану та виплачену ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні та матеріальну допомогу на оздоровлення у 2005 році.

Таким чином ГУПФУ протиправно не здійснило перерахунок пенсії позивачу за додатковими документами, поданими позивачем.

Твердження відповідача, що відповідно до ст. 2 Закону України від 08.07.2011 року № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії у 2016-2017 роках не може перевищувати 10740 грн., суд вважає безпідставними, оскільки позивач отримує пенсію з 01.11.2005 року, а відповідно до пунктів 1 та 2 Розділу II Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 3668, цей Закон набирає чинності з 1 жовтня 2011 року і обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних та допустимих доказів наявності підстав для не перерахунку пенсії позивачу за додатковими документами та не утримання єдиного соціального внеску грошового забезпечення до якого включена грошова допомога на оздоровлення, індексації, одноразова грошова допомога при звільненні, які отримував позивач під час проходження служби.

Щодо строку захисту права позивача на призначення та виплату пенсії в розмірі який обчислений з грошового забезпечення до якого включені грошова допомога на оздоровлення, грошова допомога при звільненні суд виходить з того, що зазначені правовідносини врегульовані положеннями ст.122, 123 КАС України.

Згідно ч. 2ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання щодо строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Позовна заява та матеріали справи свідчать, що порушення прав позивача відбулось з боку ГУПФУ щодо бездіяльності (дій) проведення перерахунку пенсії за додатковими документами, поданим позивачем до ГУ ПФУ після спливу строку визначеного ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо перерахунку пенсії за наданими додатковими документами для призначення (перерахунку) пенсії тобто з 19.12.2017 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач звертаючись з даним позовом не пропустив строк, визначений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Відповідно ст. 63 Закону № 2262-12 належний перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів. Таким чином захист прав позивача належить з 19.12.2016 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України, згідно з яким у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постановиу справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

У зв'язку з тим, що для усунення порушення прав позивача ГУПФУ повинно вчинити певні дії, то вимоги позивача щодо встановлення судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання судового рішення є законними, строк подачі звіту протягом п'ятнадцяті днів, з дня набрання постановою законної сили є розумним строком.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Спосіб захисту порушеного права та захисту інтересу позивача якій обрано судом повинен бути ефективним.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що "спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення".

В даному випадку ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, є спосіб обраний позивачем.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За розгляд адміністративного позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 17.07.2017 р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2-15,17-18,33-35,41-42,47-51,56-59,69-71,79,86,87,94,99,104-107,110-112,121,122-143,151-154,158,162,163,167,185-186,254 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов'язання вчинення певні дії - задовольнити.

Визнати дії (бездіяльність) головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у не перерахунку та не виплаті пенсії ОСОБА_1 з 19.12.2016 року за додатковими документами, поданими пенсіонером в розмірі якій обчислений з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні розмір яких зазначений у довідці довідку Офісу ВПП ДФС про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2003 року по 30.10.2005 року від 23.10.2017 року № 283/14/28-10-05-02-55 та довідці Офісу ВПП ДФС про нараховану та виплачену ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні та матеріальну допомогу на оздоровлення у 2005 році - протиправними;

Зобов'язати головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі 88% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром якій обчислений з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні розмір яких зазначений у довідці довідку Офісу ВПП ДФС про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2003 року по 30.10.2005 року від 23.10.2017 року № 283/14/28-10-05-02-55 та довідці Офісу ВПП ДФС про нараховану та виплачену ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні та матеріальну допомогу на оздоровлення у 2005 році з 19.12.2016 р., здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії.

Зобов'язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати протягом 15 днів з дня набрання рішення суду законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбаченого частиною 1 статті 382 КАС України.

Стягнути з головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, Держпром, 3 під'їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, тел.: +38 , e-mail: ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 61058, тел.: НОМЕР_2), витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: К.О. Омельченко