Справа № 607/670/18
Суддя: Сливка Л. М.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2018 Справа №607/670/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, перекладача ОСОБА_3, представника відповідача - адвоката Калинюка Богдана Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільські області до ОСОБА_2 (ОСОБА_2) про примусове видворення, -

ВСТАНОВИВ:

позивач Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області (далі УДМС у Тернопільській області) звернулося до суду з вказаним адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1 про його примусове видворення. В обґрунтування вимог вказує, що відповідач є громадянин Федеративної Республіки Нігерія. В'їхав на територію України 23 листопада 2017 року на законних підставах з дозволеним строком перебування на території України до 5 днів. З моменту в'їзду території України не покидав. На момент його виявлення 05 грудня 2017 року посадовими особами позивача, в ОСОБА_2 закінчився строк дії візи, тобто іноземець перебував в Україні понад дозволений строк перебування, передбачений візою. Відповідач не звертався до територіальних органів та підрозділів ДМС України з клопотанням щодо продовження строку тимчасового перебування на території України, порушуючи вимоги законодавства, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства. 04 грудня 2017 року за порушення правил перебування іноземців в Україні відповідача, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510,00 грн., який сплачено. Також, 04 грудня 2017 року позивачем прийнято рішення про примусове повернення з України відповідача, яким зобов'язано останнього покинути територію України у термін до 29 грудня 2017 року та заборонено в'їзд на території України строком на три роки. Зазначене рішення особисто вручене відповідачу та ним не оскаржувалось, однак ним і не виконане. Посилаючись на те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання рішення про примусове повернення з України, жодних дій щодо повернення в країну походження у термін визначений у рішенні про примусове повернення з України не вживає, не має постійного місця проживання, належного фінансового забезпечення, законних джерел доходу, не працює, не навчається, і не вживає будь-яких заходів щодо легалізації перебування в Україні, позивач вважає, що є всі необхідні передумови для примусового видворення відповідача за межі України.

Відповідач відзив на позов не подавав.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заві, просила його задовольнити. Крім того, посилаючись на порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, в порядку вимог п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України просила допустити негайне виконання рішення суду, в разі задоволення адміністративного позову.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Пояснив, що йому відомий той факт, що він перебуває на території України без законних на те підстав. Вказав, що не має постійного місця проживання, належного фінансового забезпечення, законних джерел доходу, не працює та не навчається в Україні. Рішення про примусове повернення з України не виконав, оскільки не мав коштів для повернення до країни громадянської належності. На даний час він забронював квиток до Нігерії на 10 січня 2018 року. Посилаючись на наведене, не заперечував щодо задоволення позову.

Адвокат Калинюк Б.М. в судовому засідання пояснив, що при задоволенні позову права та інтереси відповідача порушені не будуть.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке:

громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, в'їхав на територію України 23 листопада 2017 року через КПП «Бориспіль» по паспортному документу серії НОМЕР_1, виданому 18 лютого 2016 року, терміном дії до 17 лютого 2021 року.

З вказаного паспортного документа встановлено, що відповідач в'їхав на територію України 23 листопада 2017 року по разовій візі типу С № Y06106759, терміном дії до 25 листопада 2017 року.

З моменту в'їзду відповідач території Україну не покидав. Вказаний факт доказуванню не підлягає в силу вимог ч. 1 ст. 78 КАС України, оскільки визнаний сторонами та сумнівів щодо його достовірності або добровільності визнання у суду не виникає.

04 грудня 2017 року посадовими особами Управління ДМС України в Тернопільській області відносно відповідача складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Постановою Державною міграційної служби України від 04 грудня 2017 року відповідача, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, тобто за те, що він в'їхав на територію України 23 листопада 2017 року на підставі візи, дійсної до 25 листопада 2017 року, і на момент виявлення продовжує перебувати на території України понад строк, встановлений візою та накладено штраф у розмірі 510,00 грн., який ним сплачено, що підтверджується квитанцією від 05 грудня 2017 року.

Відповідач не звертався до територіальних органів та підрозділів ДМС України з клопотанням щодо продовження строку тимчасового перебування на території України.

04 грудня 2017 року Управлінням державної міграційної служби України в Тернопільській області прийнято рішення про примусове повернення з України відповідача, яким зобов'язано останнього покинути територію України у термін до 29 грудня 2017 року, попереджено про наслідки невиконання рішення про примусове повернення з України та заборонено в'їзд на території України строком на три роки.

Зазначене рішення вручене відповідачу особисто 04 грудня 2017 року, що підтверджується його розпискою.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав:

згідно з вимогами ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон), іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Між Україною та Федеративною Республікою Нігерія діє візовий порядок в'їзду.

Положення ст. 9 Закону встановлено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Вимогами підпункту 1 пункту 2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі Порядок), зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в'їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначений міжнародними договорами України.

Згідно з вимогами ст. 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

В силу вимог ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 29 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Згідно з вимогами ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Отже відповідач без належних на те правових підстав перебуває на території України, знає про винесене щодо нього рішення компетентного орану про примусове повернення, однак ігнорує його. Вказані обставини на думку суду свідчать про ухилення відповідача від добровільного виконання зазначеного рішення позивача.

Судом не встановлено обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону, та унеможливлюють примусове видворення за межі України.

Відповідач не звертався до позивача із заявою про надання йому статусу біженця та особи яка потребує додаткового захисту, а тому судом не встановлено обставин за яких на нього поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем не представлено суду жодних доказів на спростування доводів позивача та безпідставність позовних вимог.

Доводи відповідача про неможливість повернення на батьківщину з причини відсутності коштів, суд не приймає до уваги, оскільки неналежний фінансовий стан не може бути підставою невиконання законодавства України.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд, який ухвалив рішення за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Суд, приймаючи до уваги клопотання позивача та те, що відповідач продовжує порушувати правила перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, враховуючи його особу, факт ухиляння від виконання рішення про примусове повернення з України та наявність у нього квитка на 18 січня 2018 року для повернення у країну свого походження, з метою забезпечення виконання судового рішення, вважає за можливе звернути рішення суду до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 73-77, 90, 241-246, 255, 288, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

СуддяЛ. М. Сливка