Справа № 813/3689/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11165/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Чигер І.І.,

представника прокуратури ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу керівника Кіровоградської місцевої прокуратури Кіровоградської області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року (прийняту у м. Львові суддею 1-ї інстанції Карпяк О.О.) про повернення позовної заяви у справі № 813/3689/17 за адміністративним позовом керівника Кіровоградської місцевої прокуратури Кіровоградської області до товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року керівник Кіровоградської місцевої прокуратури Кіровоградської області звернувся до Львівського окружного адміністративного суду в інтересах держави з позовом та просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування в розмірі 55 205,45 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року повернуто керівнику Кіровоградської місцевої прокуратури Кіровоградської області його позовну заяву на підставі статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), оскільки уповноваженим державою субєктом владних повноважень здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), а відтак керівник Кіровоградської місцевої прокуратури Кіровоградської області не набуває статусу позивача за вказаним позовом.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржив керівник Кіровоградської місцевої прокуратури Кіровоградської області, який вважає, що судом при винесенні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що привело до неправильного вирішення питання.

Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим що, законодавством визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю, тобто повноваження Державної служби України з безпеки на транспорті обмежуються виключно нарахуванням такої плати, проте законодавство не містить норм, які б закріплювали повноваження Державної служби України з безпеки на транспорті звертатись до суду з позовом про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2014 р. № 299, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р., органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція та її територіальні органи управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Отже, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті та її територіальні органи, під час здійснення своїх повноважень діють як субєкти владних повноважень, а також є органами спеціальної компетенції, яким надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування та мають право вимагати дотримання законодавчих та нормативних актів з питань дорожнього руху.

Згідно з пунктом 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 р. (далі Порядок № 879), плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до пункту 31.1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків у подвійному розмірі; на 10- 40 відсотків у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків у пятикратному розмірі. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

Пунктом 26 Порядку № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Проте, чинним законодавством України не передбачено механізм примусового стягнення Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування у випадку її несплати у добровільному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Частиною другою статті 60 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду із позовом) передбачалось, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Для представництва інтересів громадянина в адміністративному суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання адміністративному суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 108 цього Кодексу.

Подаючи позовну заяву, прокурор обґрунтував її подання відсутністю на це повноважень у Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, що тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України та суттєво порушує інтереси держави.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини четвертої статті 5 КАС України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Пунктом пятим частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем в цій справі може виступати прокурор, який обґрунтував підстави для здійснення представництва інтересів держави в адміністративному суді, а тому висновок суду першої інстанції про необхідність повернення даної позовної заяви є помилковим і чим було створено перешкоду позивачу для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Згідно із статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного зясування судом обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви, а тому ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу керівника Кіровоградської місцевої прокуратури Кіровоградської області задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року про повернення позовної заяви у справі № 813/3689/17 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Постанова в повному обсязі складена 17 січня 2018 року.