Справа № 129/1988/17
Суддя: Дєдов С. М.
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 129/1988/17
Провадження по справі № 2-а/129/213/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" грудня 2017 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Дєдова С.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Бойко Т.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайсині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Гайсинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії.

13.12.2017 року позивач ОСОБА_1 подала позовну заяву з уточненими позовними вимогами, у якій просила суд:

- визнати протиправною відмову Гайсинського обєднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області щодо не зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періоду тимчасової непрацездатності, що почалась в період роботи;

- зобов'язати Гайсинське обєднане управління пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період тимчасової непрацездатності, що почалась в період роботи з 22.07.1983 року по 01.10.1990 рік;

- зобов'язати Гайсинське обєднане управління пенсійного фонду України Вінницької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, призначеної їй пенсії, з 01.05.2011 року по теперішній час та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до спати перерахованою сумою пенсії;

- стягнути з Державного бюджету України через управління Державної казначейської служби України у Гайсинському районі на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 640 грн. та кошти витрачені на правову допомогу в сумі 500 грн.

Свої змінені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що в квітні 2011 року вона, ОСОБА_1, звернулась до управління пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області із заявою про призначення їй пенсії за віком, оскільки їй виповнилось 55 років. Загальний трудовий стаж роботи ОСОБА_1 складає 16 років 10 місяців та 9 днів. Станом на 01.01.2017 року розмір пенсії позивачки складав 1297 грн. У січні 2017 року позивачка звернулась до управління пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області з вимогою здійснити перерахунок її пенсії за віком та зарахування до її трудового стажу періоду тимчасової непрацездатності на підставі п. «е» ч. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак управлінням пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області їй протиправно було відмовлено у зарахуванні трудового стажу та перерахунку пенсії, про що їй розяснено відповідним листом №З-Ш-02 від 20.01.2017 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник змінені позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовільнити у повному обємі із підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити повністю з підстав зазначених у письмовому запереченні, вважала цей позов необґрунтованим, додала письмове заперечення у якому пояснила, що ОСОБА_1 22.07.1983 року звільнилась за власним бажанням в звязку із переходом на пенсію по інвалідності із посади вагаря по складанню фаршу ковбасного цеха Вінницького мясокомбінату та у період часу з 22.07.1983 року по 01.10.1990 рік вона не була працевлаштована і не працювала, а отримувала пенсію по інвалідності інваліда ІІ-ї групи від загального захворювання, виникнення якого не повязане з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, а також у період часу з 22.07.1983 року по 01.10.1990 рік - періоду непрацездатності позивачки за неї не здійснювались як за найманого працівника обовязкові відрахування у тому числі й до Пенсійного Фонду, тому підстави, визначені п. е) ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», для зарахування ОСОБА_1 періоду часу її тимчасової непрацездатності з 22.07.1983 року по 01.10.1990 рік до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, відсутні.

З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне відмовити у задоволенні змінених позовних вимог ОСОБА_1 з таких міркувань.

Суд, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, встановив, що ОСОБА_1 22.07.1983 року звільнилась за власним бажанням в звязку із переходом на пенсію по інвалідності із посади вагаря по складанню фаршу ковбасного цеха Вінницького мясокомбінату та у період часу з 22.07.1983 року по 01.10.1990 рік вона не була працевлаштована і не працювала, а отримувала пенсію по інвалідності інваліда ІІ-ї групи від загального захворювання, виникнення якого не повязане з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, а також у період часу з 22.07.1983 року по 01.10.1990 рік - періоду непрацездатності позивачки за неї не здійснювались як за найманого працівника обовязкові відрахування у тому числі й до Пенсійного Фонду, що визнається і не заперечується сторонами, підтверджується оглянутими матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1, копією записів трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.а.с. 7-8), копією відповіді Комунальної Установи «Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи» №832/03-02/02 від 14.12.2016 р. (а.с. 9).

В квітні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до управління пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області із заявою про призначення їй пенсії за віком, яку їй було призначено. У січні 2017 року позивачка звернулась до управління пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області з вимогою здійснити перерахунок її пенсії за віком та зарахування до її трудового стажу періоду тимчасової непрацездатності з 22.07.1983 року по 01.10.1990 рік на підставі п. «е» ч. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Управлінням пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні трудового стажу та перерахунку пенсії, про що їй розяснено відповідним листом №З-Ш-02 від 20.01.2017 року, що визнається і не заперечується сторонами, підтверджується оглянутими матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1, відповіддю Гайсинського ОУПФУ Вінницької області №З-Ш-02 від 20.01.2017 року (а.с. 18).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася з даним адміністративним позовом в суд.

Спірні правовідносини регламентуються такими нормами законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. е) ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується також тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи; час перебування на інвалідності у звязку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).

З системного аналізу змісту правових норм п. е) ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вбачається, що обовязковою умовою зарахування періоду часу тимчасової непрацездатності до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, є та обставина (особливість), що така тимчасова непрацездатність виникає саме у період роботи особи, тобто у той час коли, особа, яка здобуває право на пенсію, офіційно працевлаштована та її роботодавцем у період непрацездатності найманого працівника здійснюються обовязкові відрахування за найманого працівника у тому числі й до Пенсійного Фонду.

Оскільки, ОСОБА_1 22.07.1983 року звільнилась за власним бажанням в звязку із переходом на пенсію по інвалідності із посади вагаря по складанню фаршу ковбасного цеха Вінницького мясокомбінату; у період часу з 22.07.1983 року по 01.10.1990 рік вона не була працевлаштована і не працювала, а отримувала пенсію по інвалідності інваліда ІІ-ї групи від загального захворювання, виникнення якого не повязане з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, та у період часу з 22.07.1983 року по 01.10.1990 рік - періоду непрацездатності позивачки за неї не здійснювались як за найманого працівника обовязкові відрахування у тому числі й до Пенсійного Фонду, то підстави, визначені п. е) ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», для зарахування ОСОБА_1 періоду часу її тимчасової непрацездатності з 22.07.1983 року по 01.10.1990 рік до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, відсутні, а тому у задоволенні змінених позовних вимог адміністративного позову ОСОБА_1 до Гайсинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправною відмови відповідача щодо не зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періоду тимчасової непрацездатності, що почалась в період роботи, зобов'язання Гайсинського ОУПФУ Вінницької області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період її тимчасової непрацездатності, що почалась в період роботи з 22.07.1983 року по 01.10.1990 рік, та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, призначеної їй пенсії, з 01.05.2011 року по теперішній час та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до спати перерахованою сумою пенсії, - необхідно відмовити через безпідставність та недоведеність цих позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати (судовий збір) стягненню на підставі ст.139 КАС України не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 77, 122, 139, 242, 243, 244, 245, 246, п.п.10 п.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд, -

Вирішив:

У задоволенні змінених позовних вимог адміністративного позову ОСОБА_1 до Гайсинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: