Справа № 645/4442/17
Суддя: Іващенко С. О.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/4442/17
Провадження № 2-а/645/21/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Іващенко С.О.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, в якому просив суд визнати незаконними дії відповідача в частині недонарахування та недосплати позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня як інваліду війни та стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену щорічну одноразову грошову допомогу до 5-го травня за 2017 рік в сумі 7396 грн.00 копійок.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є інвалідом війни 2-ї групи та знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно повинна надаватися одноразова грошова допомога до 5-го травня як інваліду війни 2-ї групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Проте, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради виплатило вказану допомогу в сумі 3100,00 грн., посилаючись на Бюджетний кодекс України та постанову Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223. Позивач вважає такі дії незаконними та такими, що порушують його конституційні права на соціальний захист, оскільки на його на думку вказані правовідносини виникли між ним та відповідачем у сфері публічно-правових відносин, а не у сфері бюджетних, на які посилається відповідач. Враховуючи викладене, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги у вказаний у позовній заяві спосіб.

15.12.2017 року набрав чинності КАС України в редакції Закону України від 03.10.2017 року, відповідно до п.10 розділу VII Перехідні положення КАС України в зазначеній редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.11.2017 року провадження у справі відкрито.

Представником відповідача до матеріалів справи надано письмові заперечення проти позову (вх.. №24714 від 14.11.2017 року).

Позивачем до матеріалів справи надано відповідь на заперечення відповідача від 16.01.2018 року (вх.. №980).

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомляся своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача ОСОБА_2 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги він підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. В письмових запереченнях представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2208 від 22.05.2008 року, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком. Однак, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п. 26 згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та ї 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України роз'яснено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності, який передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. На виконання положень вищевказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято 05.04.2017 року постанову № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова). Відповідно до п. 1 Постанови у 2017 році інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин виплачується разова грошова допомога до 5 травня у таких розмірах: І групи - 3500 гривень; II групи - 3100 гривень; III групи - 2700 гривень. Управлінням, ураховуючи п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, який не визнано неконституційним, постанову Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2017 році було призначено ОСОБА_2 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2017 рік у розмірі 3100 грн. та направлено інформацію до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, для нарахування та виплати призначеної допомоги. Враховуючи вищевикладене, відповідач зазначає, що у 2017 році ОСОБА_2 Управлінням було призначено щорічну разову грошову допомогу до 05 травня в порядку та розмірах, установлених чинним законодавством України, в межах наданих повноважень, тому позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Також Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради зазначило, що позивачем пропущений строк звернення до суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, який становить 1 місяць.

Суд, дослідивши письмові матеріали, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи позивач перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги як інвалід війни відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що не заперечується сторонами, спірним є питання щодо розміру вказаних виплат у 2017 році.

03.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про здійснення йому доплати недоотриманої щорічної одноразової допомоги інвалідам війни до 5 травня за 2017 рік в сумі 7396,00 грн.

Згідно з листа Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради № Т-521.01-28 від 09.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 як інвалід війни 2-ї групи має право на отримання пільг, передбачених чинним законодавством України, зокрема ст. 13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено такий вид пільг, як щорічна разова грошова допомога до 5 травня. У ч. 5 ст. 13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зазначено, що щорічна до 5-го травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, як визначаються КМУ в межах бюджетних призначень, у встановлених Законом про Державний бюджет України. Дана норма зазначена в редакції Закону №107-VI від 28.12.2007, яку визнано неконституційною, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008. Тобто, на момент призначення допомоги діяла редакція частини 5 ст. 13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни 2-ї групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Однак, 1 січня 2015 року набрав чинності ЗУ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року № 79-VIІІ, пунктом 63 якого розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, згідно з якими норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 ЗУ "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту" застосовується у порядку та розмір установлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Тобто на момент призначення Управлінням грошової допомоги до 5 травня у 2017 році діяла ч. 5 ст. 13 ЗУ "Про статус війни, гарантії їх соціального захисту", згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни 2-ї групи виплачується разова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, відповідно до якого норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах установлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фонду і в загальнообовязкового державного соціального страхування. У разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив чинності. Враховуючи п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, який не визнано неконституційним, постанову КМУ від 05.04.2017 № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" ОСОБА_2 було призначено разову грошову допомогу до 5 травня 2017 року в розмірі 3100,00 грн.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам II групи - вісім мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 01 січня 2015 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 р. № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 05.04.2017 р. № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Відповідно до п.п. 1 п. 1 вказаної постанови було установлено, що у 2017 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни ІІ групи здійснюється у розмірі 3100,0 грн.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 р. №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 р, тому пріоритетними у спірних правовідносинах є положення саме цього Закону.

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 р. № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, постанова Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. № 223 є також чинною.

Як раніше зазначалося, позивачу в 2017 році була виплачена щорічна разова допомога у розмірі 3100,0 грн.

Відтак, розмір нарахованої та виплаченої позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 році відповідає вимогам законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Так, у рішенні №3-рп від 25.01.2012р. Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, внаслідок чого, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що виплата ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня правомірно здійснена відповідачем відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. № 223.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, позивач в відповіді на заперечення відповідача від 16.01.2018 року просить суд звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду України подання щодо неконституційності пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, доповненого Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року № 79-VIІІ.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 КАС України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Згідно з абз. 3 п. 1 ч. 1 ст. 150 Конституції України, до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність), зокрема, законів.

Пунктом 1 статті 13 Закону України від 16 жовтня 1996 року №422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" (далі - Закон №422/96-ВР) встановлено, що Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Таким чином, у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів.

Отже, при вирішенні питання щодо наявності підстав для звернення до Верховного Суду України задля вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону є наявність/відсутність у суду сумнівів щодо конституційності в цьому випадку - пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, доповненого Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року № 79-VIІ.

Суд звертає увагу, що сумніви щодо відповідності пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, доповненого Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року № 79-VIІ Конституції України у суду не виникло.

Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності з нормами процесуального права, суд не знаходить правових підстав для звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду України подання щодо неконституційності пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, доповненого Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року № 79-VIІ.

Судові витрати по справі не підлягають розподілу в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-10, 19, 242-245, 246, 370 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Відповідно до ст. 255 КАС України рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 295 КАС України, учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя