Справа № 135/1366/17
Суддя: Корнієнко О. М.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/1366/17
Провадження № 2-а/135/4/18
ПОСТАНОВА

іменем України

11.01.2018 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря Паладій В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора роти №2 БУПП м. Вінниця лейтенанта поліції Красовського Романа Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до інспектора роти №2 БУПП м. Вінниця лейтенанта поліції Красовського Романа Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії АР № 390962 від 17.11.2017 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. Зазначив, що 17.11.2017 року о 10 год. 00 хв. керуючи автомобілем «Хюндай Акцент» н/з НОМЕР_1 в м. Вінниця по вул. Соборна у нього виникла раптова поломка, що змусило його зупинити керований ним автомобіль та якнайшвидше розшукати деталі для ремонту автомобіля. Після того, як він повернувся до автомобіля, до нього підійшов інспектор роти №2 БУПП у м. Вінниця лейтенант поліції Красовський Р.В. та попросивши посвідчення на автомобіль повідомив, що він вчинив порушення правил дорожнього руху України, зокрема здійснив зупинку у невстановленому місці, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.1 ст.122 КУпАП. Він пояснив інспектору, що правил дорожнього руху не вчиняв, а зупинку здійснив вимушено, оскільки у керованого ним автомобіля сталася поламка, що змусила його здійснити зупинку та шукати запчастини. Проте інспектор не перевіривши всі обставини видав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР №390962 від 17.11.2017 року, згідно якої на нього наклали стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.. Під час видачі постанови він просив забезпечити його адвокатом, роз'яснити йому права, надати для ознайомлення будь-які матеріали що свідчать про його винуватість у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Проте всі його законні вимоги було проігноровано. Тому він звернувся в суд з позовною заявою та просив визнати постанову серії АР №390962 від 17.11.2017 року, яку було винесено інспектором роти №2 БУПП у м. Вінниця лейтенантом поліції Красовським Р.В. незаконною та скасувати її.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач, будучи належно та завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надіслав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідачем не надано суду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в зв'язку з чим, справу розглянуто на підставі наявних у ній матеріалів, які надані позивачем.

Позивачем надано копію оскаржуваної постанови серії АР №390962 від 17.11.2017 року, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 17.11.2017 року в м. Вінниця по вул. Соборна, 24 керував автомобілем «Хюндай Акцент» та порушив вимогу дорожнього знаку 3.34 ПДР, а саме здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п.п. 8.4 (в) ПДР. Чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Жодних доказів, які б свідчили про правомірність прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідачем не надано, хоча сужом витребовувались матеріали справи про адміністративне правопорушення, в разі заперечення відповідача проти позову.

Відповідно до положень п.п. 8.4 (в) ПДР України зазначено, що дорожні знаки поділяються на групи: в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Тобто вказаний пункт ПДР має лише інформативний характер, та інформує про те, що одним із видів дорожніх знаків є заборонні знаки.

Відтак, зазначення в оскаржуваній постанові того, що позивач порушив вимоги вказаного пункту є безпідставним.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Підлягає врахуванню те, що жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідачем не надано, хоча судом витребовувались всі матеріали справи про адіміністративнеправопорушення.

Твердження позивача про те, що йому не було забезпечено право на захист, не роз'яснено всі його права, а також не надано можливість викласти обгрунтовані пояснення по справі, не було враховано його пояснення про те, що він вимушено здійснив зупинку автомобіля через його поломку, відповідачем не спростовано.

За таких обставин суд вважає, такими, що мають право на існування твердження позивача, про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було враховано та не вирішено його заперечення проти скоєння ним правопорушення, а саме - того, що він не порушував Правил дорожнього руху.

Згідно ст. 71 КАСУ обов'язок доказування покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. Відповідач заперечень проти позову не подав, доказів, які б спростували вищезазначені доводи позивача, чи вказували б на правомірність рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не навів, тому суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, термін «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішення від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, у наведених вище положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

При цьому, суд приймає до уваги, що вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення (фіксування вчиненого правопорушення) та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Однак, судом встановлено, що немає жодних відомостей про те, що було складено протокол у справі про адміністративне правопорушення на підставі ч. 2 ст. 258 КУпАП, а постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача складена на місці вчинення правопорушення, тією самою посадовою особою, яка виявила дане правопорушення.

З огляду на вказане суд зазначає про наступне.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалівпро адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376.

Згідно з п. 3 зазначеної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Тобто, орган поліції у випадку незгоди особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має обов'язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не погоджувався зі спірною постановою відповідача під час її винесення та з застосуванням адміністративного стягнення.

Таким чином, суд вважає, що вказане свідчить про наявність у відповідача обов'язку скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП.

Однак, такий протокол останнім складено не було.

Зазначена обставина свідчить про порушення відповідачем приписів вказаної вище Інструкції та ч. 5 ст. 258 КУпАП.

Крім цього, п. 18 Інструкції визначено, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали про вчинене адміністративне правопорушення відповідно до статті 257 КУпАП надсилаються (надаються) органу (посадовій особі), уповноваженому(ій) розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Проте, справа була розглянута і спірна постанова була винесена відповідачем на місці вчинення правопорушення, хоча з позову вбачається, що позивач вважав за необхідне розглядати справу з участю адвоката.

Виходячи зі змісту положень КУпАП суд зазначає, що перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою статті 258, за які адміністративне стягнення накладається та стягується на місці вчинення правопорушення є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Оскільки, на справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, дія положень статті 258 КУпАП не поширюється, тому, винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Правова позиція по даному питанню висловлена Науково-консультативною радою при Вищому адміністративному суді України в узагальненому науково-консультативному висновку «Застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП» від 01.07.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача безпосередньо на місці його вчинення, без складання протоколу, призвело до порушення процесуальних прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірна постанова прийнята відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 283, 289, 247, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 100, 158, 159, 160-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 390962 від 17.11.2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн..

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: