Справа № 200/20714/17
Суддя: Єлісєєва Т. Ю.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/200/1366/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 р. суддя Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі про визнання рішень незаконними та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просила зобовязати відповідача включити до страхового стажу для призначення пенсії періоди роботи в Ясинуватському коксохімічному заводі на посаді дозувальника флотації з 03.12.1983 р. по 11.12.1984 р. та флотатором з 12.12.1984 р. по 19.12.1987 р., а також в Єнакіївському міському виробничому обєднані побутового обслуговування населення з 22.08.1988 р. по 01.07.1992 р. приймальником замовлень, здійснити перерахунок пенсії з урахуванням зазначених періодів роботи з виплатою всієї заборгованості, що утворилась, з урахуванням індексації.

В обґрунтування позову зазначила, що з 01.08.2017 р. вона є пенсіонером за віком. При обчисленні страхового стажу для призначення пенсії відповідачем не було зараховано до нього вищезазначені періоди роботи.

26.10.2017 р. позивач надала відповідачу уточнюючи довідки від зазначених підприємств та подала заяву про включення цих періодів роботи до страхового стажу у звязку з чим здійснити перерахунок пенсії.

Листом від 08.11.2017 р. № К-349 відповідач відмовив у задоволенні заяви у звязку з тим, що зазначені підприємства наразі перебувають на тимчасово окупованій території Донецької області і всі уточнюючі довідки видані окупаційною владою ДНР, а тому є недійсними.

Позивач вважає таку відмову незаконною у звязку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав до суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав, зазначив, що записи в трудовій книжці позивача за спірні періоди роботи є неточними та неправильними, а надані уточнюючі довідки скріплені печатками ДНР, а тому не можуть бути взяті ним до уваги. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.08.2017 р. позивачу призначена пенсія за віком. Страховий стаж, який було зараховано при призначенні пенсії, складає 18 років 04 місяці 19 днів, що не заперечувалось відповідачем.

Згідно з записами в трудовій книжці позивача № 3-5, вона працювала в Ясинуватському коксохімічному заводі на посаді дозувальника флотації з 03.12.1983 р. по 11.12.1984 р. та флотатором з 12.12.1984 р. по 19.12.1987 р.

Згідно з записами в трудовій книжці позивача № 6, 7, вона працювала в Єнакіївському міському виробничому обєднані побутового обслуговування населення з 22.08.1988 р. по 01.07.1992 р. приймальником замовлень.

Зазначені періоди робити не були зараховані відповідачем до страхового стажу позивача у звязку з розбіжністю в місяцях у даті наказу про звільнення та даті звільнення (період роботи в Ясинуватському коксохімічному заводі з 03.12.1983 р. по 19.12.1987 р.) та нечитабельності у трудовій книжці печатки підприємства (період роботи в Єнакіївському міському виробничому обєднані побутового обслуговування населення з 22.08.1988 р. по 01.07.1992 р.).

Позивач надала відповідачу уточнюючі довідки з Ясинуватського коксохімічного заводу № 2879/06 від 19.10.2017 р. та ТОВ «Стиль» № 111 від 19.10.2017 р. по зазначеним періодам роботи.

Листом від 08.11.2017 р. № К-349 відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача згаданих періодів роботи у звязку з тим, що довідки видані підприємствами, які знаходяться на тимчасово окупованій території Донецької області та видані ДНР.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (тут і надалі в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. N 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд вважає безпідставною відмову відповідача у прийнятті уточнюючих довідок з Ясинуватського коксохімічного заводу № 2879/06 від 19.10.2017 р. та ТОВ «Стиль» № 111 від 19.10.2017 р. та зарахування до страхового стажу позивача зазначених у них періодів роботи з огляду на наступне.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затверджених Розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 р. № 1085-р, м. Яснувата та м. Єнакієве є непідконтрольними територіями Донецької області.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, враховуючи положення зазначеної статті, недійсними є документи, які видані саме незаконними органами влади на неконтрольованій території.

Між тим, уточнюючі довідки, надані позивачем, видані Ясинуватським коксохімічним заводом та ТОВ «Стиль», які не є органами влади на непідконтрольній території, а є субєктами господарювання, а тому зазначені довідки не є недійсними в контексті положень ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Також суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними.

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції встановлена загальна заборона дискримінації:

1.Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2.Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1.

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

З огляду на зазначене, враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи в Ясинуватському коксохімічному заводі на посаді дозувальника флотації з 03.12.1983 р. по 11.12.1984 р. та флотатором з 12.12.1984 р. по 19.12.1987 р., а також у Єнакіївському міському виробничому обєднані побутового обслуговування населення з 22.08.1988 р. по 01.07.1992 р. приймальником замовлень, є незаконною, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 241-246, 263 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі про визнання рішень незаконними та зобовязання вчинити дії - задовольнити.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі включити до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії періоди роботи в Ясинуватському коксохімічному заводі на посаді дозувальника флотації з 03.12.1983 р. по 11.12.1984 р. та флотатором з 12.12.1984 р. по 19.12.1987 р., записи в трудовій книжці № 3-5, та в Єнакіївському міському виробничому обєднані побутового обслуговування населення з 22.08.1988 р. по 01.07.1992 р. приймальником замовлень, записи в трудовій книжці № 6, 7.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з моменту її призначення з урахуванням зазначених періодів роботи з виплатою всієї суми заборгованості, що утворилась, з урахуванням індексації.

Стягнути з Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 640 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Єлісєєва Т.Ю.