Справа № 826/527/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

16 січня 2018 року м. Київ № 826/527/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрівська Н.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовомОСОБА_1
до Національної поліції України
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, з вимогами:

- визнати протиправними дії відповідних посадових/службових осіб Національної поліції України в частині утримання та неповернення ОСОБА_1 «посвідчення ветерана Великої Вітчизняної війни НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати відповідних посадових/службових осіб Національної поліції України повернути ОСОБА_1 «посвідчення ветерана Великої Вітчизняної війни НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1;

- у разі неможливості повернути оригінал «посвідчення ветерана Великої Вітчизняної війни НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - зобов'язати відповідних посадових/службових осіб Національної поліції України - надати ОСОБА_1 належним чином завірену копію «посвідчення ветерана Великої Вітчизняної війни НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1;

- стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.;

- зобов'язати керівника Київської місцевої прокуратури №7 Прокудіна та прокурора відділу процесуального керівництва Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Коновода В.В. припинити вимагати хабар з ОСОБА_1, за повернення оригіналу «посвідчення ветерана Великої Вітчизняної війни НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

У п.3 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Згідно ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п'ятої цієї статті стосовно представника.

Однак в порушення ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві не зазначено ідентифікаційний код позивача - ОСОБА_1 та код ЄДРПОУ відповідача - Національної поліції України.

До того ж, у прохальній частині позовної заяви представником позивача викладені вимоги, спрямовані до керівника Київської місцевої прокуратури №7 Прокудіна та прокурора відділу процесуального керівництва Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Коновода В.В. припинити вимагати хабар з ОСОБА_1 Однак, зазначені особи не визначені позивачем в якості відповідачів у даному провадженні, не надано інформацію, яка підлягає викладенню відповідно до п.2 с.5 ст.161 КАС України щодо таких осіб.

Відповідно до п.4 та п.5 ч.5 ст.160 КАС України у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як вбачається з позовної заяви, в якості відповідача у спірних правовідносинах визначено Національну поліцію України.

Водночас, в прохальній частині позовної заяви позивачем викладено, крім іншого, вимоги про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії відповідних посадових/службових осіб Національної поліції України, проте позивачем не визначено до яких саме посадових/службових осіб Національної поліції України звернені вказані вимоги.

Наведена обставина позбавляє можливості вирішити питання щодо персонального складу відповідачів у даній справі, змістовності позовних вимог до кожного з них і наявність доказів на підтвердження вимог до кожного з відповідачів, а також дотримання позивачем вимог Кодексу адміністративного судочинства України при обранні способу захисту порушеного права з огляду на предметну, територіальну і інстанційну підсудність спору і дотримання строку звернення до суду з такими вимогами.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне зобов'язати позивача доповнити зміст позовної заяви юридичними фактами на яких він ґрунтує свої вимоги до відповідача (до кожного з відповідачів) із зазначенням правової підстави позову, тобто вказати законодавчі акти норми яких порушено відповідачем (відповідачами), сформувати позовні вимоги до відповідача (або декількох відповідачів), вказати які саме рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень - відповідача (відповідачів) у справі порушують охоронювані законом права та інтереси позивача у публічно-правових відносинах, а також надати докази прийняття відповідачем (відповідачами) рішень, вчинення ним (ними) дій або допущення бездіяльності, які можуть бути предметом розгляду в адміністративній справі.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, однією з вимог позивача є зобов'язання керівника Київської місцевої прокуратури №7 Прокудіна та прокурора відділу процесуального керівництва Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Коновода В.В. припинити вимагати хабар з ОСОБА_1

З огляду на зазначене, суд звертає увагу на те, що у позовній заяві відсутні обґрунтування позивача щодо наявності підстав для звернення з вищенаведеною вимогою саме до адміністративного суду, зокрема, не наведено доводів на підтвердження того, що такі вимоги можуть бути предметом розгляду адміністративної справи, зважаючи на їх зміст, а також враховуючи кваліфікацію дій, які просить зупинити позивач, відповідно до положень Кримінального кодексу України, про що може бути подано відповідну заяву до компетентних органів, що тягне за собою передбачені ст.214 КПК України наслідки.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 у разі неможливості повернути йому «посвідчення», також, просить надати належним чином завірену копію зазначеного «посвідчення».

Тобто, позивачем заявлено альтернативні позовні вимоги, що не передбачено діючим Кодексом адміністративного судочинства України.

До того ж, у відповідності до ч.7 ст.246 КАС України, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

З урахуванням наведених положень чинного законодавства, позивачу необхідно конкретизувати свої позовні вимоги у відповідній частині.

Також, у ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Як вбачається з позовної заяви, позивач оскаржує правомірність дій посадових осіб Національної поліції України щодо утримання нею «посвідчення ветерана Великої Вітчизняної війни НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, вилученого посадовими особами МВС України 30.07.2010 року, і просить суд зобов'язати відповідача вчинити дії, спрямовані на відновлення порушеного права та стягнути з Національної поліції України спричинену шкоду. Такий позов, виходячи з положень ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, мав бути поданий до адміністративного суду в термін не пізніше 30 січня 2011 року.

При цьому, дана позовна заява була подана через канцелярію суду лише 10.01.2018.

Також, не можуть бути визнані обґрунтованими доводи позивача щодо дотримання строку звернення до суду, які мотивовані тим, що про порушення своїх прав та інтересів він дізнався лише восени 2017 року, оскільки вилучення документів, що належать члену родини позивача мало місце, згідно пояснень самого позивача, 30.07.2010, тобто за 7 років до звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом. Жодних доказів, які б підтверджували отримання інформації про порушення прав позивача та/або членів його родини у спірних правовідносинах ОСОБА_1 не надано.

Крім того, згідно із визначенням, наведеним у п.8 ст.4 КАС України, позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. При цьому, з прохальної частини даного позову, з урахуванням наведених в ньому мотивів, вбачається, що даний позов ОСОБА_1 фактично поданий в інтересах його матері - ОСОБА_2, оскільки саме належний їй документ, за твердженням позивача, було вилучено 30.07.2010, і саме її права позивач просить відновити шляхом зобов'язання відповідачів вчинити певні дії.

Однак, підтверджень наявності у ОСОБА_1 повноважень на представництво інтересів вказаної особи - ОСОБА_2 в порушення вимог ст.ст.55, 59 КАС України не додано, що може бути підставою для застосування положень п.3 ч.4 ст.169 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Беручи до уваги викладене, а також зважаючи на дату звернення позивача до суду з даним позовом 10.01.2018 року, позивачу необхідно надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України, навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку та надати докази на підтвердження таких доводів.

Водночас, суд попереджає позивача про те, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У преамбулі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (в редакції на час подання позову до суду) (надалі - Закон №3674-VI) визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №3674-VІ судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі.

Згідно ч.2 ст.4 Закону №3674-VI, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 Закону №3674-VI у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762,00 гривень.

Даний позов містить три вимоги немайнового характеру.

В контексті наведеного вище позивачем має бути сплачено судовий збір у розмірі по 704,80 грн. за кожну вимогу немайнового характеру (загальна сума, що підлягає сплаті за подання даного позову - 2 114,40 грн.).

Одночасно, посилання позивача на п.10 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів для підтвердження вказаного факту.

Разом з тим, доказів на підтвердження сплати судового збору у належному розмірі позивачем до позовної заяви не додано, натомість разом з позовною заявою подано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

У ч.5 ст.161 КАС України зазначено, крім іншого, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору.

Вказані положення кореспондуються з ст.8 Закону №3674-VI, зі змінами внесеними законом від 03.10.2017, відповідно до яких встановлено перелік умов відстрочення або розстрочення судового сплати збору. При цьому, суд звертає увагу на те, що до вищевказаних умов визначені позивачем підстави для відстрочення сплати судового збору не входять.

Дослідивши заявлені позивачем вимоги, а також врахувавши те, що позивачем не надано належних обґрунтувань щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, а також доказів на підтвердження своєї позиції, суд прийшов до висновку, що клопотання позивача щодо звільнення від сплати судового збору є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до п.4 та п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Всупереч вказаним вимогам у позовній заяві ОСОБА_1 не наведено обґрунтувань на підтвердження спричинення позивачу матеріальної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Також, у п.3 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в позовній заяві зазначаються ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Позовна заява не містить розрахунку ціни позову, а саме: кількості заявлених позовних вимог, їх характеру (майновий чи немайновий) та їх розрахунку, що свідчить про недотримання позивачем форми позовної заяви, встановленої ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, у п.11 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в позовній заяві зазначаються власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В порушення вказаної норми, позивачем не додано до позовної заяви власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч.2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання до суду позовної заяви, оформленої з урахуванням вищезазначених вимог, а також з наданням копій у відповідній кількості для направлення відповідачу (відповідачам); заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України, навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку та надати докази на підтвердження таких доводів; належних доказів на підтвердження сплати судового збору у розмірі 2 114,40 грн. (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському р-ні м.Києва, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897, рахунок отримувача - 4007, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача - 820019, код класифікації доходів бюджету - 22030101) або доказів про наявність пільг щодо його сплати; обґрунтувань на підтвердження спричинення позивачу матеріальної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.; розрахунку ціни позову, а саме: кількості заявлених позовних вимог, їх характеру (майновий чи немайновий) та їх розрахунку; заяви власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.3 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

З огляду на зазначене та керуючись ст.160, ст.161, ч.1 ст.169, ст.243, ст.248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк з дня одержання даної ухвали для усунення недоліків.

3. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали невідкладно надіслати особам, що звернулися із позовною заявою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Добрівська