Справа № 826/4864/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4864/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати незаконним, протиправним та скасувати Наказ №213 о/с від 03.03.2017 року, яким ОСОБА_2 звільнено з 06.03.2017 року відповідно до п.4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із скороченням штатів;

- поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника-начальника слідчого відділу Солом'янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірний наказ №213 о/с від 03.03.2017 року про звільнення зі служби в поліції з посади заступника начальника-начальника слідчого відділу Солом'янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві за п 4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) видано з порушенням вимог чинного законодавства про працю, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва 28 вересня 2017 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ№213 о/с від 03.03.2017 року, яким ОСОБА_2 звільнено з 06.03.2017 року відповідно до п.4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із скороченням штатів.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника-начальника слідчого відділу Солом'янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві.

Стягнено з Головного управління Національної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 25 798, 85 грн.

Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова суду першої інстанції - зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 проходив службу на посаді заступника начальника Солом'янського управління поліції - начальника слідчого відділу Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Атестаційною комісією № 4 Головного управління Національної поліції у м. Києві 07.12.2015 року за наслідками проведеної атестації відносно позивача прийнято рішення що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

За результатом розгляду апеляційної скарги позивача на рішення від 07.12.2015 року Апеляційною атестаційною комісією Північного регіону прийнято рішення оформлене протоколом від 26.12.2015 року про відхилення скарги.

Наказом від 20.01.2016 року №36 о/с відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції згідно п. 5 (через службову невідповідність).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2016 року в адміністративній справі №826/3082/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення атестаційної комісії Головного управління Національної поліції України у м. Києві № 4, що оформлене протоколом від 07.12.2015 року та зазначене в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа в частині зазначення « 4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», прийняте відносно ОСОБА_2; рішення Апеляційної атестаційної комісії Північного регіону від 26.12.2015 «відхилити скаргу» прийняте за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 на рішення Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві №4 від 07.12.2015 року; наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 36 о/с від 20.01.2016 в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Солом'янського управління поліції - начальника слідчого відділу Головного управління Національної поліції України у м. Києві. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві №13 о/с від 05.01.2017 року «Щодо особового складу» поновлено полковника поліції ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Солом'янського управління поліції - начальника слідчого відділу, без доступу до інформації з грифами секретності «цілком таємно» та «таємно», із 21.01.2016 року, виплативши середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

Підставою для видання даного наказу слугувала постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2016 року №826/3082/16.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 03.03.2017 року №213 о/с «Щодо особового складу» полковника поліції ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Солом'янського управління поліції - начальника слідчого відділу 06.03.2017 року звільнено зі служби в поліції згідно з п.4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Підставою видання даного наказу зазначено накази Національної поліції України від 24.02.2016 року №164дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управління національної поліції у м. Києві», Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17.03.2016 року №6 дск «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у м. Києві» та акт про відмову у ознайомленні з попередженням полковником поліції ОСОБА_2 від 05.01.2017 року.

Не погоджуючись з вищевказаним наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві про його звільнення зі служби в поліції позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.15р. № 580-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі Закон № 580-VIII).

Щодо посилання на скорочення штату та поновлення позивача на раніше займаній посаді, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 68 Закону № 580-VIII, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення (ч. 1).

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті (ч. 2).

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону (ч. 3).

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства (ч. 5).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Таким чином у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів звільненню підлягають не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Таким чином, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на поліцейських.

У разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наказом № 6 від 17.03.16 року Головного управління Національної поліції в м. Києві визначено, що на виконання вимог наказу Національної поліції України від 24.02.16 року № 164дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції України в м. Києві» вирішено оголосити штат Головного управління Національної поліції у м. Києві згідно з 14 додатками, що додаються, та оголосити перелік змін у штатах Національної поліції згідно з додатком, що додається.

З наявного в матеріалах справи переліку змін у штатах Національної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 24.02.16 р. №164 дск, оголошеного наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17.03.16р. №6 вбачається, що скасовуються всі тимчасові посади.

За поясненнями позивача, жодної іншої посади, відповідачем йому не пропонувалось, від жодної посади він не відмовлявся. Доказів відмови позивача від інших посад в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, відповідачем не надано.

Також не надано доказів того, що саме посада ОСОБА_2 з відповідними функціональними обов'язками була скорочена.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачем не проводиться реорганізація чи скорочення штатів, а лише заміна тимчасового штатного розпису на постійний, ОСОБА_2 не було запропоновано жодної іншої посади, як в постійному штаті ГУНП у м. Києві так і в іншому органі чи підрозділі поліції. Отже, відповідачем трудові гарантії позивача були порушені, у зв'язку із чим повинні бути відновлені шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивача було протиправно звільнено зі служби в поліції, позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений.

Проте, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині щодо визнання протиправним та скасування наказу №213 о/с від 03.03.2017 року, яким ОСОБА_2 звільнено з 06.03.2017 року відповідно до п.4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із скороченням штатів в повному обсязі, та зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що наказ ГУ Національної поліції у м. Києві від 03.03.2017 року №213 о/с, яким було звільнено ОСОБА_2 стосувався ще іншого кола осіб.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95р. №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 6 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.16 р. № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Згідно п. 9 вказаного Порядку при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Таким чином, зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.15р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.16р. №260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» убачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Так, згідно довідки ГУ НП у м. Києві від 12.07.2017 року №1108 грошове забезпечення за останні два повних місяця роботи позивача складає 14 742, 00 грн., отже середньоденний розмір грошового забезпечення Позивача складав 335, 05 грн. (14 742, 00 грн./44 (21 (кількість робочих днів у листопаді 2015 року) + 23 (кількість робочих днів у грудні 2016 року).

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника.

Водночас, як вбачається з довідки вих. №01 від 03.07.2017 року, ОСОБА_2 працює в адвокатському об'єднані «Татаров Фаринник Головко» з 01.07.2017 року на посаді адвоката, заступника керуючого партнера, начальника департаменту кримінального права.

Таким чином, в даному випадку з 07.03.2017 року по 01.07.2017 року (моменту призначення на посаду), що становить 77 робочих днів.

Отже, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 становить 25 798, 85 грн. (335,05*77).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України (режакція КАС України на момент винесення рішення у справі), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо звернення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню проте помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, але помилкове застосування норм матеріального права призвели до неправильного вирішення питання, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі ст. 317 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м.Києві - задоволити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року - змінити, виклавши 2 абзац її резолютивної частини в такій редакції:

«Визнати протиправним та скасувати наказ №213 о/с від 03.03.2017 року, в частині звільнення ОСОБА_2 з 06.03.2017 року відповідно до п.4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із скороченням штатів.».

У іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Л.В. Губська,

І.В. Федотов