Справа № 807/627/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11473/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представників відповідача Мотрича А.І., Ратич Х.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в місті Ужгороді на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гаврилко С.Є.) ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгород о 16 год. 15 хв. 24.10.2017 року у справі №807/627/17 за позовом ОСОБА_3 до Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в місті Ужгороді про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 22.05.2017 року звернувся до суду з позовом до Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в місті Ужгороді в якому просить визнати дії начальника відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в місті Ужгороді ОСОБА_4 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності протиправними, а наказ № 2-с від 26.04.2017 року незаконним, наказ відповідача №2-с від 26.04.2017 року скасувати, відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2017 року позов задоволено частково.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Відділ урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в місті Ужгороді подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в місті Ужгороді від 26.04.2017 року за №2-С Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в іншій частині рішення залишити без змін, апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального права, а саме позивач діючи умисно, свідомо, будучи військовослужбовцем, під час дії особливого періоду, без поважних причин, повторно порушив порядок виїзду за межі гарнізону без відповідного дозволу на те, та не повідомив про захворювання, що підтверджується листком непрацездатності виданого Ракошинською ДЛ 14 квітня 2017 року, що територіально знаходиться в селі Ракошино, Мукачівського району, Закарпатської області, чим повторно порушив вимоги Статуту внутрішньої служби ЗСУ та відомчі нормативно-правові акти, а також Порядок виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, не пов'язаного з виїздом за межі України, затвердженого наказом Адміністрації Держспецзв'язку від 29 лютого 2016 року №150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 2016 року за №424/28554, та в оскаржуваній постанові суд не надав належної правової оцінки всім фактичним даним, які мають значення для вирішення справи.

Позивач, в судове засідання не прибув, подав письмові заперечення на апеляційну скаргу та просив слухати справу без його участі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представники відповідача апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно наказу Голови Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 18 грудня 2015 року №424-ос «Про особовий склад» було прийнято на військову службу за контрактом та призначено у Відділ урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Ужгороді майора міліції ОСОБА_3 та присвоєно йому рівноцінне військове звання майора (на звороті).

Наказом начальника Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в місті Ужгороді полковника ОСОБА_4 від 26 квітня 2017 року за № 2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», позивачу відповідно до Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», за неодноразове ігнорування вимог Порядку виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, не пов'язаного з виїздом за межі України, затвердженого наказом Адміністрації Держспецзв'язку від 30 грудня 2015 року № 842, було оголошено догану.

Винесенню вищевказаного наказу передувало те, що позивач, будучи військовослужбовцем виїхав за межі гарнізону без відповідного дозволу на те керівництва, та не повідомив про захворювання, що підтверджується листком непрацездатності виданого Ракошинською ДЛ 14 квітня 2017 року, відповідно до якого він знаходився на амбулаторному лікуванні, а період з 14 квітня 2017 року по 23 квітня 2017 року включно.

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» від 26.02.2006 № 3475-IV на військовослужбовців Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України поширюється дія статутів Збройних Сил України та законодавство України, що встановлює загальний порядок і умови проходження військової служби.

Статтею 117 Конституції України закріплено, що нормативно-правові акти міністерств підлягають державній реєстрації в порядку, установленому законом.

Спеціальний порядок державної реєстрації нормативно-правових актів установлено Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 за № 731 (далі по тексту - Положення).

Критерієм чинності таких актів та їх застосування є державна реєстрація нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та занесення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, який запроваджений згідно з Указом Президента України від 27 червня 1996 року № 468. Державна реєстрація полягає у тому, що такі нормативно-правові акти проходять правову експертизу на відповідність Конституції України, законам України та іншим актам законодавства.

Пунктом 2 Положення передбачено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Пунктом 3 Положення встановлено, що на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб'єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають не персоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами «Для службового користування», «Особливої важливості», «Цілком таємно», «Таємно» та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Відповідно до пункту 12 Положення, у разі коли нормативно-правовий акт відповідає вимогам, зазначеним у цьому Положенні, орган державної реєстрації приймає рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта за встановленою Мін'юстом формою, заносить його до державного реєстру та на оригіналі акта робить напис встановленого зразка про дату державної реєстрації і номер акта згідно з державним реєстром (додатки 1 і 2).

Пунктом 15 Положення передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності (наказ від 25 квітня 2017 року № 2-с) за неодноразове ігнорування вимог саме Порядку виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, не пов'язаного з виїздом за межі України, затвердженого наказом Адміністрації Держспецзв'язку від 30 грудня 2015 року № 842.

Колегія суддів вказує, що не заперечується й представниками відповідача, що Порядок виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, не пов'язаного з виїздом за межі України, який затверджений наказом Адміністрації Держспецзв'язку від 30 грудня 2015 року № 842, не пройшов державної реєстрації в Міністерстві юстиції України, а відтак вважаються такими, що не набрав чинності, і не може бути застосований.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість підстави, покладеної суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваного наказу, суд встановив, що наказ Адміністрації Держспецзв'язку від 30 грудня 2015 року №842, яким затверджено Порядок виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, не пов'язаного з виїздом за межі України, саме за ігнорування вимог якого позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, не пройшов реєстрації в органах Міністерства юстиції України, а отже, він не набув чинності.

02 червня 2017 року (після звернення позивача до суду) наказом Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в місті Ужгороді полковника ОСОБА_4 № 3-с «Про внесення змін до наказу», було внесено зміни в наказ Відділу УФЗ Держспецзв'язку в місті Ужгороді від 26 квітня 2016 року №2-с, а саме доповнено преамбулу даного наказу після слів «Відповідно до Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», наступним текстом «за порушення вимог статей 12, 216 та 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548- XIV». Слова в преамбулі наказу Відділу УФЗ Держспецзв'язку в місті Ужгороді від 26 квітня 2016 року № 2-с, «затвердженого наказом Адміністрації Держспецзв'язку від 30 грудня 2015 року № 842» замінено на такі слова «затвердженого наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 29 лютого 2016 року №150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 2016 року за №424/28554».

Оскільки вищенаведений наказ був винесений відповідачем уже після того, як позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності саме наказом начальника Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в місті Ужгороді полковника ОСОБА_4 від 26 квітня 2017 року за № 2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» у первинній редакції, а тому вказані зміни не враховуються як належні.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Постанова в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржена, а тому не переглядається в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається, а позовні вимоги ОСОБА_3 до Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в місті Ужгороді слід задовольнити частково та наказ відповідача №2-с від 26.04.2017 року скасувати.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в місті Ужгороді - залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2017 року у справі № 807/627/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст постанови складено 17.01.2018 року