Справа № 813/4799/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року справа № 813/4799/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Харів М.Ю.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яке викладене у листі від 20 листопада 2017 року №Х-13518/0-8580/6-17 та зобов'язати відповідача розглянути питання щодо надання дозволу та прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дулібівської сільської ради за межами населеного пункту с. Дуліби Стрийського району поруч із земельною ділянкою кадастровий № :02:000:0206.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідач жодним чином не вказав про будь-яку невідповідність місця розташування об'єкта. Вказане рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області містить підставу для відмови, яка не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України, а відтак є протиправним. Посилання відповідача у спірному рішенні на постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 «ОСОБА_2 питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, є необгрунтованим, оскільки вказана постанова набрала чинності 17.06.2017 (опублікування «Урядовий кур'єр» 2017, №111 від 17.06.2017). На момент звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (20.05.2017) постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 не була прийнята та не набула чинності. Позивач зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Стверджує, що правильним способом захисту порушеного права незважаючи на виключну компетенцію відповідача буде саме зобов'язання відповідача видати необхідний дозвіл. Просить врахувати ту обставину, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року у справі № 813/2752/17 вже було визнано незаконним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оформлене листом від 20.06.2017 № Х-7118/0-5021/6-17 та зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дулібівської сільської ради за межами населеного пункту с. Дуліби Стрийського району поруч із земельною ділянкою кадастровий №:02:000:0206. Вважає, що позивач не повинен постійно звертатися до суду з одним і тим же питанням, а відповідач придумувати все нові підстави для відмови позивачу у задоволенні його прохання. Обравши правильний спосіб відновлення порушеного права, який має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «ОСОБА_2 питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», затверджено стратегію удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. На виконання зазначеної постанови КМУ, ГУ Держгеокадастру у Львівській області на офіційному веб-сайті (lvivska.land.gov.ua) опубліковано інформацію про перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації у IV кварталі 2017 року на території Львівської області. У вказаному переліку не передбачено виділення земельних ділянок у власність громадянам на території Дулібівської сільської ради Стрийського району. Відсутність земельної ділянки у згаданому переліку унеможливлює надання відповідачем дозволів на розроблення документації із землеустрою та передання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації.

Заслухавши пояснення представника позивача та його представника, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

20.05.2017 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 1,82 га, що розташована за адресою Стрийський район, с. Дуліби, обїзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою кад. №:02:000:0206 для ведення особистого селянського господарства.

До заяви було долучено копії таких документів: копія паспорта громадянина України, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, графічний матеріал місця розташування земельної ділянки.

Листом від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17 ГУ Держгеокадастру у Львівській області відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відмова мотивована тим, що відповідно до даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів форми 6-зем та інформації (лист №22-1305-0.9-1348/2-17 від 08.06.2017), наданої відділом у Стрийському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області, запропонована позивачем до відведення земельна ділянка знаходиться на сільськогосподарських угіддях-пасовища, які передбачені для випасання худоби.

Тому дана земельна ділянка у відповідності до статті 34 ЗК України може надаватись громадянам в оренду для випасання худоби.

Крім цього, лист від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17 ГУ Держгеокадастру у Львівській області містить посилання на доручення Віце-премєр-міністра України №37732/0/1-14 від 08.10.2014, рішення колегії Держземагенства України №2/1 від 14.10.2014 та доручення Голови Львівської облдержадміністрації №13/0/6-15 від 10.02.2015 ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відповідно до яких при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обовязковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року у справі № 813/2752/17 визнано незаконним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оформлене листом від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17 та зобовязано Головне управління Держагеокадастру у Львівській області повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дулібської сільської ради за межами населеного пункту с. Дуліби Стрийського району поруч із земельною ділянкою кадастровий №:02:000:0206.

На виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2017 у справі 813/2752/17 відповідачем повторно розглянуто клопотання позивача від 31.05.2017 № Х-7118/0/5-17 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,82 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Дулібівської сільської ради Стрийського району.

За результатами розгляду клопотання позивачу надано відмову, оформлену листом від 20.11.2017 року № Х-13518/0-8580/6-17, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Дулібівської сільської ради Стрийського району, з тих підстав що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, не входить до переліку земельних ділянок, які можливо передати у власність в межах норм безоплатної приватизації в IV кварталі 2017 року.

Відповідач обґрунтував підстави відмови, зазначивши, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «ОСОБА_2 питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» (надалі-Постанова), затверджено стратегію удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. На офіційному веб-сайті (lvivska.land.gov.ua) опубліковано інформацію про перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації у IV кварталі 2017 року на території Львівської області. У вказаному переліку не передбачено виділення земельних ділянок у власність громадянам на території Дулібівської сільської ради Стрийського району. Відсутність земельної ділянки у згаданому переліку унеможливлює надання відповідачем дозволів на розроблення документації із землеустрою та передання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації.

Позивач не погоджуючись з повторною відмовою в наданні дозволу, звернувся із позовом до суду про визнання її протиправною та зобовязати відповідача вчинити дії.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається та реалізовується громадянами, юридичними особами й державою відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом «а» ч.3 ст.22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною 4 ст.122 ЗК України установлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом «в» ч.3 ст.116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із змісту наведених норм слідує, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п.1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29.09.2016р., відповідач є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядкований, а відповідно до п.п.13 п.4 цього Положення розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Даючи правову оцінку правомірності рішення відповідача про відмову позивачу в наданні дозволу для розроблення проекту землеустрою, суд враховує наступне.

Виходячи зі змісту ч.7 ст.118 ЗК України, початковим етапом надання земельної ділянки у власність громадянам у межах норм безоплатної приватизації є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, дозвіл на розроблення якого приймається відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування (у розглядуваному випадку ГУ Держгеокадастру у Львівській області).

При цьому, в абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України встановлено конкретний і вичерпний перелік підстав для відмови в задоволенні відповідного клопотання громадянина та, відповідно, для ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Під час судового розгляду встановлено, що підставою для повторної відмови відповідача, яка викладена в листі від 20 листопада 2017 року №Х-13518/0-8580/6-17, слугувало те, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «ОСОБА_2 питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» (надалі-Постанова), затверджено стратегію удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. На офіційному веб-сайті (lvivska.land.gov.ua) опубліковано інформацію про перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації у IV кварталі 2017 року на території Львівської області. У вказаному переліку не передбачено виділення земельних ділянок у власність громадянам на території Дулібівської сільської ради Стрийського району.

Щодо відмови відповідача, що викладена у листі №Х-13518/0-8580/6-17, суд зазначає, що покликання відповідача як на підставу для відмови позивачу в задоволенні її заяви на постанову КМ України № 413 від 07.06.2017, якою затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, є помилковим, оскільки спірні відносини виникли до її вступу в силу.

Зокрема, зазначена постанова набрала чинності 17.06.2017 (опублікована в офіційних виданнях «Урядовий кур'єр» 2017, № 111 від 17.06.2017, «Офіційний вісник України» 2017, № 51 (30.06.2017), ст. 1569).

Звідси, на момент звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (20.05.2017) постанова КМ України № 413 від 07.06.2017 не була прийнята і не набрала чинності.

Субєкт владних повноважень при розгляді такого клопотання повинен був застосовувати законодавство, що було чинним на момент звернення особи до ГУ Держгеокадастру у Львівській області (20.05.2017), а не на момент прийняття рішення та надання відповіді (20.11.2017).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України № 1/99-рп від 09.02.1999р., частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст субєктивного права особи слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Таким чином, оскільки правові відносини між сторонами щодо отримання/надання дозволу ОСОБА_1М на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Дулібівської сільської ради за межами населеного пункту с. Дуліби Стрийського району, виникли до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017, тому приписи останньої до розглядуваних правовідносин не можуть застосовуватися.

При цьому, будь-яких покликань на невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, в розглядуваній відповіді ГУ Держгеокадастру у Львівській області не зазначено.

Звідси, відмова ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою ґрунтується на підставах, що не передбачені ч. 7 ст.118 ЗК України, через що такі суперечать закону та є протиправними.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1,82 га на території Дулібівської сільської ради за межами населеного пункту с. Дуліби Стрийського району поруч із земельною ділянкою кадастровий № :02:000:0206, яке викладене у листі від 20 листопада 2017 року № Х-13518/0-8580/6-17, не ґрунтуються на вимогах закону.

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача колегія суддів враховує розяснення, які наведені в постанові Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно яких у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Приймаючи рішення зобов'язати відповідача розглянути питання щодо надання дозволу та прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дулібівської сільської ради за межами населеного пункту с. Дуліби Стрийського району поруч із земельною ділянкою кадастровий № :02:000:0206 суд враховує наступне.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року у справі № 813/2752/17 вже було визнано незаконним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оформлене листом від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17 та зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дулібівської сільської ради за межами населеного пункту с. Дуліби Стрийського району поруч із земельною ділянкою кадастровий №:02:000:0206.

Тому у цьому випадку вимога позивача зобовязати відповідача прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення ОСОБА_1, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.

Наведений висновок також відповідає вимогам ч.4 ст. 245 КАС України, відповідно до яких у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно зі статтею статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши норми земельного законодавства, дослідивши зібрані докази, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є обгрунтованим, а тому його слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яке викладене у листі від 20 листопада 2017 року №Х-13518/0-8580/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області розглянути питання щодо надання дозволу та прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дулібівської сільської ради за межами населеного пункту с. Дуліби Стрийського району поруч із земельною ділянкою кадастровий № :02:000:0206 ОСОБА_1.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області () за рахунок його бюджетних асигнувань 640 (шістсот сорок) гривень сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 16.01.2018.

Суддя Р.М. Брильовський