Справа № 161/11805/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/19/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області (головуючий суддя Подзіров А.О.), ухвалену у відкритому судовому засіданні у м.Луцьку о 16 год. 06 хв. 16 листопада 2017 року, повний текст якої складено 17 листопада 2017 року, у справі №161/11805/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Булатова Олега Рафіковича про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

02.08.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Булатова Олега Рафіковича, просив визнати протиправними дії поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Булатова Олега Рафіковича щодо притягнення до адміністративної відповідальності, скасувати постанову про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Булатовим Олегом Рафіковичем серії БР №683699 від 27.07.2017, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за порушення ч.2 ст.122 КУпАП.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку сержанта поліції Булатова Олега Рафіковича від 27 липня 2017 року серії БР №683699, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач всупереч положенням ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України не надав суду доказів безпосередньої фіксації користування позивачем засобом зв'язку під час керування транспортним засобом. З наданої відеофіксації бодікамери поліцейського слідує, що позивач факт вчинення правопорушення під час спілкування з поліцейським не визнав, будь-яких інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідач суду не надав, а відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом визнання протиправною та скасування постанови від 27 липня 2017 року серії БР №683699. Водночас суд дійшов висновку, що позовна вимога про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягає, оскільки такого способу захисту порушеного права не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України. Також, на думку суду першої інстанції не підлягає до задоволення вимога позивача про визнання неправомірними дій відповідача, оскільки права та законні інтереси позивача повністю поновлені фактом скасування спірної постанови, та саме постанова визнається протиправною.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, скаргу Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.11.2017 та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з отриманих ОСОБА_2 пояснень по факту вчиненого ним правопорушення можна стверджувати, що водій саме мав на увазі інкриміноване йому правопорушення, проте намагався довести інспектору, що він тримав не телефон, а якийсь предмет. Вказує, що згодом в ході розгляду справи, маючи на меті уникнення адміністративної відповідальності водієм ОСОБА_2 ще раз вказано інспектору, що він тримав не телефон біля вуха, а предмет «гаманець». Зазначає, що дані твердження порушника не відповідали дійсності, на не були жодним чином підтвердженні, адже працівниками поліції транспортний засіб ОСОБА_2, помічено в момент проїзду біля патрульного автомобіля по проспекту Відродження у м.Луцьку, де чітко працівники поліції зафіксували, що ОСОБА_2 під час руху тримав біля вуха мобільний телефон, на момент фіксації порушення не здійснювалось. Крім того, скаржник звертає увагу, що при об'єктивному дослідженні всіх обставин справи вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП патрульним поліцейським Булатовим О.Р. враховано пояснення ОСОБА_2 та пояснення інспектора Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Коротицького Р.В., який безпосередньо був свідком вчинення водієм адміністративного правопорушення. Вказує, що рапорт Коротицького Р.В. є належним та допустимим доказом у справі в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Відтак, скаржник вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача здійснювалось обґрунтовано відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію», КУпАП та ПДР України.

В апеляційній скарзі скаржник просив розгляд справи проводити без його участі, позивач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.129 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Як це вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №683699 від 27.07.2017, винесеною поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Булатовим О.Р., 24.07.17 ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Mercedes E280, державний номер НОМЕР_1 о 10 год. 02 хв. в м.Луцьку по пр.Відродження, 16, користувався засобами зв'язку тримаючи їх у руках, чим порушив п.2.9 (д) Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.6).

У зв'язку з цим до ОСОБА_2 на підставі постанови серії БР №683699 від 27.07.2017застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Так, відповідно до п.2.9 «д» Правил дорожнього руху водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Згідно з ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - КУпАП), користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту позовної заяви та диску з відеофіксацією, здійсненою Інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Коротицьким Р.В. з нагрудної бодікамери, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 інкримінується адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, яке позивач не визнав, заперечив факт користування засобом зв'язку під час керування транспортним засобом. При цьому, здійснений відеозапис розпочинається лише після зупинки транспортного засобу позивача, а адміністративне правопорушення, яке ставиться позивачу у вину, таким не зафіксовано.

Інших належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зокрема, фото- чи відео фіксації користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, відповідачем не подано.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

В свою чергу, рапорт інспектора роти №2 Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Коротицького Р.В. від 24.07.2017 не приймається судом апеляційної інстанції до уваги як належний та допустимий доказ правомірності дій відповідача, так як згідно з відеофіксацією вказаний інспектор Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції був присутнім при зупиненні транспортного засобу ОСОБА_2 та повідомив позивача про правопорушення, яке ставиться останньому у провину, що ставить під сумнів достовірність наданої інформації.

Крім того, з наявного в матеріалах справи рапорту інспектора роти №2 Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Коротицького Р.В. вбачається, що такий містить розбіжності щодо місця можливого скоєння правопорушення (зазначено вулицю Стрілецьку, тоді як згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №683699 від 27.07.2017 місцем скоєння адміністративного правопорушення є вул.Відродження), відсутні докази подання рапорту начальнику Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції, якому такий адресований, докази в підтвердження реєстрації такого рапорту (штамп із вхідним номером та датою, витяг з журналу вхідної кореспонденції) в матеріалах справи відсутні.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.280 КУпАП та не спростовано позицію позивач, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №683699 від 27.07.2017, винесена без дотриманням вимог щодо всебічного, об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач не оскаржує постанову суду в частині відмови в позові, а тому в силу приписів ст.308 КАС України, така відмова не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2017 року у справі №161/11805/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин