Справа № 804/6812/17
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2017 р. Справа № 804/6812/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про зобовязання вчинити дії,
20 жовтня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в розмірах не більше 2,0 гектарів.
В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 28.04.2017 він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, орієнтовною площею 2 га, разом із клопотанням були подані всі необхідні документ, згідно із вимогами Земельного кодексу України. Однак, станом на 20.10.2017 відповідачем вказане клопотання не розглянуто, обґрунтованої відповіді позивачу не надано, що є порушенням ст. 118 Земельного кодексу України та перешкоджає позивачу, як учаснику антитерористичної операції, в реалізації свого переважного права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки в межах норм, встановлених ст. 121 Земельного кодексу України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 відкрито провадження у справі №804/6812/17 та призначено її до розгляду на 06 листопада 2017 року. Останнє судове засідання відбулось 30 листопада 2017 року.
Відповідач заперечив проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Відповідач зазначив, що за результатами розгляду клопотання ОСОБА_2 та доданих до нього документів, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області було надано позивачеві відповідь від 03.07.2017 №М-6105/0-3189/6-17, яка є мотивованою відмовою в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, прийнятою у відповідності до вимог чинного законодавства України. Її прийняття обумовлене тим, що при розгляді графічних матеріалів, які були наявні в наданому позивачем пакеті документів, встановлено, що запитувана земельна ділянка не зарезервована для учасників АТО. Також відповідач вказав, що надання дозволу на розроблення документації із землеустрою є виключними дискреційними повноваженнями відповідача як субєкта владних повноважень, що здійснює повноваження та управління у сфері земельних відносин, а тому суд не вправі втручатися в такі його повноваження або зобовязувати вчиняти дії.
Представник відповідача у судове засідання 30 листопада 2017 року зявилася, вирішення питання щодо подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження поклала на розсуд суду.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії УБД №147204, виданого 03.11.2015 та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Як видно з матеріалів справи, 15.05.2017 позивач через Єдине вікно із земельних питань для учасників АТО подав клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (вх. від 15.05.2017 №7956), в якому просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.
Як зазначено позивачем у позовній заяві, вказане клопотання відповідачем не розглянуто, відповідне рішення за наслідками його розгляду не прийнято. У звязку з означеним, позивач повторно 18.07.2017 звернувся із аналогічним клопотанням через Єдине вікно із земельних питань для учасників АТО до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (від 18.07.2017 вх. № М-6105/1/5-17). До клопотання було додано копію паспорта заявника, копію ідентифікаційного коду заявника, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, довідку форми 6-зем, посвідчення учасника бойових дій, довіреність, копія паспорту та коду ІНН довіреної особи, згоду на збір персональних даних.
Вказане клопотання від 18.07.2017, за твердженнями позивача, також відповідачем розглянуто не було.
Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріали справи, на клопотання ОСОБА_2 від 15.05.2017 (вх. №7956) Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області надано лист від 03.07.2017 №М-6105/0-3189/6-17, в якому вказано, що 07.06.2017 Кабінет Міністрів України постановою №413 «Деякі питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» затвердив Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними та що при розгляді графічних матеріалів, які були наявні в наданому пакеті документів, встановлено, що земельна ділянка не зарезервована для учасників АТО.
На повторне клопотання ОСОБА_2 від 18.07.2017 №М-6105/1/5-17 відповідач надав лист від 07.09.2017 №М-6105/1-6113/6-17, в якому вказав, що Головне управління прогнозує незначне зниження темпів передачі земельних ділянок учасника АТО та іншим категоріям громадян у поточному кварталі і у звязку із запровадженням нових правил управління сільгоспземлями, що перебувають у державній власності. Згідно зі Стратегію раціонального управління землями сільгосппризначення державної власності, яка була ухвалена Урядом 07.06.2017, встановлено, пріоритет між площею земель, переданих у користування на відкритих аукціонах у попередньому періоді, та площею землі, що передається безоплатно, у співвідношенні 1:0,25. З метою повноцінного відновлення динаміки надання земельних ділянок у власність учасникам АТО та іншим категоріям громадян, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області вживаються дієві заходи направлені на посилення темпів продажу прав оренди на відкритих аукціонах. Відтак, ОСОБА_2 запропоновано звернутися із зазначеним питанням у наступному кварталі, якщо раніше його питання не буде вирішено по суті.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Частиною 2 статті 22 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).
При цьому, п. «а» ч.3 ст.22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до ст.33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.
Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Земельні ділянки можуть бути надані військовослужбовцям у власність у межах норм безоплатної приватизації, визначених ст. 121 ЗК України, а саме у таких розмірах:
- для ведення садівництва не більше 0,12 га;
- для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га;
- для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 га, в селищах не більше 0,15 га, в містах не більше 0,10 га;
- для індивідуального дачного будівництва не більше 0,10 гектара.
Конституцією України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст.13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч.2 ст.14).
Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
За приписами ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі ( у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 Міністрів Автономної Республіки Крим, ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч.6 ст.118 Земельного кодексу України).
Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою та техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа зацікавлена одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки - абзац 3 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.
Таким чином, за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач повинен був прийняти одне з таких рішень: про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови.
Підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.
Суд встановив, що до клопотань вх. від 15.05.2017 №7956 та від 18.07.2017 №М-6105/1/5-17 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, позивачем надавався пакет документів, який відповідачем також належним чином не був розглянутий.
Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, а також Земельним кодексом України.
Згідно з п.13 ч.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.
Аналіз вказаних норм свідчить, що клопотання позивача про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою повинно було бути розглянуто відповідачем як суб'єктом владних повноважень у місячний строк із прийняттям відповідного рішення про надання такого дозволу або із наданням вмотивованої відмови у наданні такого дозволу.
Зі змісту листів Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03.07.2017 № М- 6105/0-3189/6-17 та від 07.09.2017 №М-6105/1-6113/6-17 встановлено, що вони носять інформаційний характер, відтак суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, на якого покладено обовязок реалізації державної політики у сфері земельних відносин ухилився від виконання свого обовязку, визначеного ст. 118 Земельного кодекс України та не вирішив питання за результатом звернення позивача у відповідності до вимог ст. 118 ЗК України.
При цьому, слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 не передбачено такої підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, як не резервування земельної ділянки для учасників АТО, навпаки, за положеннями вказаної постанови передбачено надавання дозволів на розроблення документації із землеустрою та передача земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам АТО.
Окрім того, у відповідності до п.2 розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 №898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» саме на Держгеокадастр покладено обов'язок по визначенню переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам АТО та обов'язок по розміщенню на власних офіційних веб-сайтах інформації про місце розташування, цільове призначення та площу земельних ділянок, які можуть бути відведені для учасників АТО.
Таким чином, Земельний кодекс України чітко встановлює строк розгляду клопотання та визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.
Отже, суд приходить до висновку, що не внесення саме відповідачем земельної ділянки, зазначеної у клопотанні позивача, до переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам АТО, не може бути підставою для відмови позивачеві у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на підставі вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413, оскільки вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, яка у доповнення до земельного законодавства врегульовує питання саме надання земельних ділянок насамперед у першочерговому порядку учасникам АТО, при цьому, її зміст не врегульовує питання надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, не визначає підстави для відмови у наданні такого дозволу та, у даному випадку, дані правовідносини регулюються саме ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, який має вищу юридичну силу і підлягає застосуванню до вказаних правовідносин, з урахуванням вищенаведеної постанови від 07.06.2017 №413 щодо надання земельних ділянок у власність насамперед учасникам АТО.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.
Відповідно до положень п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.
Згідно з п. 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року №898-р «Про питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» учасник АТО має пріоритет у розгляді поданого ним клопотання, оскільки цим рішенням Уряду зобов'язано Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру, обласні та Київську міську державну адміністрацію забезпечити розгляд у першочерговому порядку звернень учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо відведення їм земельних ділянок.
У відповідності по пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.
До повноважень адміністративного суду відноситься визначення порядку захисту порушеного права, проте суд не може перебирати на себе функції інших органів, оскільки надання таких дозволів є виключною компетенцією відповідача, суд не вправі своєю компетенцією підміняти компетенцію Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та прямо вказувати відповідачу на те, яке саме рішення останній повинен прийняти.
Окрім того, суд зазначає, що у суду відсутній пакет документів, який надавався позивачем до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області для вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
З огляду на викладене, вимога позивача про зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в розмірах не більше 2,0 гектарів не підлягає задоволенню.
За наведених обставин, для належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, орієнтовною площею 2 га , що подане та зареєстроване за вх. від 15.05.2017 №7959 (вх. ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №М-6105/0/5-17 від 06.06.2017) у відповідності до ст. 118 Земельного кодексу України та прийняте з цього приводу обгрунтоване рішення.
Таким чином позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню судом.
Керуючись ст. ст. 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про зобовязання вчинити дії задовольнити частково.
Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, орієнтовною площею 2 га, що подане та зареєстроване 15.05.2017 вх. №7956 (вх. ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №М-6105/0/5-17 від 06.06.2017) у відповідності до ст.118 Земельного кодексу України та прийняти з цього приводу обгрунтоване рішення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1