Справа № 9901/148/18
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
УХВАЛА

09.01.2018 Київ П/9901/148/18 9901/148/18

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., перевіривши матеріали справи № 9901/148/18 за позовом ОСОБА_2 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення № 834дс-17 від 12 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2018 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення КДКП № 834дс-17 від 12 грудня 2017 року про відмову у відкритті дисциплінарного провадження щодо старшого слідчого другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних правопорушень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_3;

зобов'язати КДКП відкрити дисциплінарне провадження на підставі дисциплінарної скарги на вчинення прокурорами прокуратури Одеської області за підписом адвоката ОСОБА_4 від 13 листопада 2017 року за № 11/2-2539вх-12 та розглянути скаргу по суті.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що оскарженим рішенням № 834дс-17 від 12 грудня 2017 року за підписом члена КДКП ОСОБА_5 безпідставно відмовлено у відкритті дисциплінарного провадження за дисциплінарною скаргою адвоката ОСОБА_4 на вчинення старшим слідчим другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних правопорушень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_3 дисциплінарного проступку. На думку позивача, вказане рішення члена КДКП як суб'єкта владних повноважень є таким, що прямо суперечить положенням частини третьої статті 46 Закону України «Про прокуратуру», прийняте всупереч принципів обґрунтованості (з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення) та розсудливості.

За змістом частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Особливості розгляду цієї категорії спорів визначено у статті 266 КАС України.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі положень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Конституції України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному права на судовий захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, в тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентуються відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частини першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно незаконності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення було реальним, а також стосувалося особистих прав або інтересів особи, яка звернулася до суду.

У позовній заяві позивач зазначив, що ознаки дисциплінарного проступку в діянні старшого слідчого другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних правопорушень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000477 вбачаються у системному умисному невиконанні судових рішень та вимог суду, які фактично перешкоджають проведенню досудового розслідування у кримінальному провадженні. Ухвалами слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси бездіяльність слідчого ОСОБА_3 щодо ухилення від розгляду та вирішення клопотань адвоката ОСОБА_4 як представника потерпілого ОСОБА_2 неодноразово визнавались протиправною. Крім того, резолютивною частиною зазначених рішень слідчі судді зобов'язували слідчого забезпечити виконання приписи кримінального процесуального законодавства України. Разом з тим, жодна із вказаних вище ухвал старшим слідчим другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних правопорушень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_3 виконана не була.

У зв'язку з викладеним вище, позивач і подав до КДКП дисциплінарну скаргу від 13 листопада 2017 року за № 11/2-2539вх-12. За цією скаргою член КДКП ОСОБА_5 прийняв рішення № 834дс-17 від 12 грудня 2017 року про відмову у відкритті дисциплінарного провадження на підставі частини другої статті 46 Закону України «Про прокуратуру», яку позивач оскаржив в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною десятою статті 131 Конституції України відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів.

Відповідно до статті 44 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

За частиною першою статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Частиною другою статті 45 Закону № 1697-VII встановлено, що право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів розміщує на своєму веб-сайті рекомендований зразок дисциплінарної скарги.

За частинами першою, другою статті 46 Закону № 1697-VII секретаріат Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у день надходження дисциплінарної скарги реєструє її та за допомогою авторизованої системи визначає члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів для вирішення питання щодо відкриття дисциплінарного провадження.

Член кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів своїм вмотивованим рішенням відмовляє у відкритті дисциплінарного провадження, якщо: 1) дисциплінарна скарга не містить конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку прокурора; 2) дисциплінарна скарга є анонімною; 3) дисциплінарна скарга подана з підстав, не визначених статтею 43 цього Закону; 4) з прокурором, стосовно якого надійшла дисциплінарна скарга, припинено правовідносини у випадках, передбачених статтею 51 цього Закону; 5) дисциплінарний проступок, про який зазначено у дисциплінарній скарзі, вже був предметом перевірки і щодо нього Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів прийняла рішення, яке не скасовано в установленому законом порядку.

Відповідно до пункту 107 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів, прийнятого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Положення), рішення про відмову у відкритті дисциплінарного провадження повинно бути вмотивованим та протягом трьох днів з моменту прийняття надіслано заявникові.

Копія рішення члена Комісії про відкриття дисциплінарно провадження надсилається прокурору, щодо якого його відкрито, та особі, за зверненням якої відкрито провадження, протягом трьох днів.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1697-VII прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення. Норми такого ж змісту наведені у пункті 148 Положення.

Отож, з наведеного вище правового регулювання вбачається, що оскарженню, зокрема, у судовому порядку підлягають ті рішення КДКП, які прийнято за результатами дисциплінарного провадження і право на таке оскарження має прокурор (стосовно якого подано дисциплінарну скаргу) як суб'єкт цього дисциплінарного провадження. Особи, за дисциплінарною скаргою яких КДКП приймає рішення у визначеному Законом № 1697-VII і Положенням порядку, не є суб'єктами дисциплінарного провадження і за Законом № 1697-VII не наділені правом на оскарження рішень КДКП як за результатами дисциплінарного провадження, так і стосовно вирішення питання про його відкриття.

Такий же підхід до вирішення аналогічних спорів (щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів) неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 01 серпня 2017 року (справа № 21-3827а16) та у постанові від 31 жовтня 2017 року (справа № П/800/413/а16).

Слід також додати, що позивач має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність старшого слідчого другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних правопорушень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_3 в межах кримінального процесу виключно у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Окрім того, слід зазначити, що Рішення, незважаючи на те, що його прийнято у зв'язку з дисциплінарною скаргою позивача, не створює для останнього жодних юридичних прав та/чи обов'язків, а з огляду на завдання дисциплінарного провадження і правовий статус КДКП у цих правовідносинах, рішення цього органу й не може порушувати особистих права та/або інтересів заявника.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкриті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на обставини, у зв'язку з якими позивач звернувся до адміністративного суду, і наведене вище законодавче регулювання порядку оскарження рішень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, які прийняті за результатами дисциплінарного провадження, суд вважає, що у відкритті провадження у справі за цим позовом слід відмовити.

Керуючись статтями 22, 170, 266, 295 КАС України, пунктом 2 частини другої статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення № 834дс-17 від 12 грудня 2017 року.

2. Надіслати копію ухвали про відмову у відкритті провадження в справі позивачу, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

3. Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Я.О. Берназюк