Справа № 163/1982/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/12003/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 27 жовтня 2017 року у справі № 163/1982/17 (постанова ухвалена у м. Любомлі судом у складі головуючого судді Павлуся О.С., повний текст ухвали виготовлений 27 жовтня 2017 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до помічника чергового сектору реагування патрульної поліції №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області старшого сержанта поліції Федончука Сергія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до помічника чергового сектору реагування патрульної поліції №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області старшого сержанта поліції Федончука С. С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач просив скасувати постанову відповідача БР№801887 від 01.08.2017 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП;

провадження по адміністративній справі відносно нього про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 27 жовтня 2017 року позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити та провадження по адміністративній справі закрити.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього відбувався безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, що є грубим порушенням його прав. Положення п.11.2 ПДР, на думку апелянта, носить рекомендаційний характер, і не передбачає прямої заборони для руху.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

У справі встановлено, що 01 серпня 2017 року помічником чергового СРПП№3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області Федончуком С. С. винесено постанову серії БР №801887, про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, якою позивача оштрафовано на 425 грн.

ОСОБА_1 визнаний винний в тому, що 01 серпня 2017 року о 9 год. 53 хв. на а/д М-07 в селі Старовойтове Любомльського району Волинської області керуючи автомобілем марки «Фіат Дукато», реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив вимоги п.11.2. ПДР, яким передбачається, що рух на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейковими транспортними засобами повинен здійснюватися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об'їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем правильно встановлено фактичні обставини, надано вірну правову кваліфікацію діям позивача, стягнення накладено у передбаченому законом розмірі, а наведені позивачем підстави своєї невинуватості у вчиненні зазначеного правопорушення не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення, правил дорожнього руху, (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, належним відповідачем у справі щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 52 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

З наведеної статті видно процесуальну можливість заміни неналежного відповідача виключно судом першої інстанції.

Як видно з матеріалів справи, адміністративний позов позивачем заявлено до помічника чергового сектору реагування патрульної поліції №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області старшого сержанта поліції Федончука С. С., тобто до неналежного відповідача.

Отже, оскільки адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності в суду апеляційної інстанції повноважень замінити його належним відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову саме з цих підстав.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Любомльського районного суду Волинської області від 27 жовтня 2017 року у справі № 163/1982/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський