Справа № 807/691/17
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2018 року м. Ужгород№ 807/691/17
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Сусак М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Начальника відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку в місті Ужгороді Сусак М.М. про визнання дій протиправними та скасування наказу в частині, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Начальника відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку в місті Ужгороді Сусак М.М. про визнання дій протиправними та скасування наказу в частині.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 30.10.2015 року між позивачем та Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України строком на один рік з 01.01.2016 по 01.01.2017 року. За умовами вказаного контракту, позивач добровільно вступив на військову службу за контрактом і взяв на себе зобов`язання протягом дії Контракту проходити військову службу на посадах офіцерського складу (п. 1 Контракту). Порядок розірвання та продовження строку дії Контракту визначено у п.6, яким визначено, що позивач, не пізніше ніж за два місяці, зобов`язаний попередити про свій намір щодо укладення нового контракту чи відмови в укладенні контракту посадову особу, уповноважену приймати рішення про звільнення. У терміни передбачені п. 6 Контракту, через відсутність бажання продовжувати військову службу за Контрактом, позивачем було подано рапорт про звільнення з військової служби, на підставі п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із закінченням строку дії Контракту. За наслідками розгляду рапорту, з позивачем проведено бесіду та повідомлено, що відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» строк дії Контракту продовжено в особливий період до оголошення рішення про демобілізацію. В подальшому, наказом №64-ОС від 27.10.2016 року начальника відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку в місті Ужгороді Сусак М.М. пунктом 1.2.2, продовжено дію контракту, відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та п. 165 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України до оголошення демобілізації.

Позивач вважає, що при прийнятті вищевказаного наказу про продовження строку дії контракту в односторонньому порядку, начальником відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку в місті Ужгороді Сусак М.М. грубо порушено вимоги Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а наказ в частині, що стосується прав та свобод позивача є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд даний адміністративний позов задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення даного адміністративного позову заперечив з мотивів викладених у письмових запереченнях проти позову, при цьому пояснивши, що п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ встановлено, що у разі настання особливого періоду: ... - для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону. Крім цього, відповідач в судовому засіданні також зазначив, що вказана норма дублюється і в п.30 Положення №463 «Про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України» згідно якого визначено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується відповідно до частини дев`ятої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Враховуючи вищенаведене, відповідач в судовому засіданні просив суд у задоволенні даного адміністративного позову відмовити повністю, так як відповідач в даному випадку діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається з матеріалів даної адміністративної справи 30.10.2015 року між позивачем та Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України строком на один рік з 01.01.2016 по 01.01.2017 року (а.с. 128-129).

У терміни передбачені п. 6 Контракту, через відсутність бажання продовжувати військову службу за Контрактом, ОСОБА_1 30.09.2016 року було подано рапорт про звільнення з військової служби, на підставі п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із закінченням строку дії Контракту (а.с. 137).

За наслідками розгляду рапорту, 28.10.2016 року з позивачем проведено бесіду та повідомлено, що відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» строк дії Контракту продовжено в особливий період до оголошення рішення про демобілізацію(а.с. 102).

Наказом №64-ОС від 27.10.2016 року начальника відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку в місті Ужгороді Сусак М.М. пунктом 1.2.2, продовжено дію контракту, відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та п. 165 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України до оголошення демобілізації (а.с. 21).

Вважаючи вказаний наказ протиправним в частині, що стосується продовження строку дії контракту ОСОБА_1 , позивач звернувся за захистом, як він вважає порушеного права до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» від 23 лютого 2006 року № 3475-ІV до загальної структури Держспецзв`язку входить Головне управління та підрозділи урядового фельд`єгерського зв`язку.

Відділ УФЗ Держспецзв`язку в м. Ужгороді є підрозділом урядового фельд`єгерського зв`язку (відповідно до п. 1.5 Положення про Відділ УФЗ Держспецзв`язку в м. Ужгороді), який безпосередньо підпорядковується та підконтрольний начальнику Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону З474-ІV проходження службовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України військової служби здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу ".

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону № 3475-ІV на військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України поширюється дія статутів Збройних Сил України та законодавство України, що встановлює загальний порядок і умови проходження військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону № 3475-ІV Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України затверджує Президент України.

Так, відповідно до п. 2 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України затвердженого Указом Президента України від 31 липня 2015 року № 463/2015 громадяни проходять військову службу (навчання) за контрактом у Держспецзв`язку в добровільному порядку. Громадяни, які проходять військову службу в Держспецзв`язку, є військовослужбовцями Держспецзв`язку (далі військовослужбовці).

Пунктом 6 Положення №463 визначено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Пунктом 16 Положення №463 визначено, що з громадянином, який вступає на військову службу, укладається контракт - письмова угода між громадянином і державою, від імені якої виступає Держспецзв`язку, що встановлює правові відносини між зазначеними сторонами.
Відповідно до п. 17 Положення №463 право на укладення контрактів про проходження військової служби та контракту про навчання надається: Голові Держспецзв`язку - з усіма військовослужбовцями, а також із громадянами, які приймаються на військову службу за контрактом на посади рядового складу, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу; начальникам підрозділів Держспецзв`язку - з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом у цих підрозділах на посадах осіб рядового складу; сержантського і старшинського складу, офіцерського складу, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові, звання до підполковника включно, а також із громадянами, які приймаються на військову службу на зазначені посади за контрактом.

Пунктом 30 Положення №463 визначено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується відповідно до частини дев`ятої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до п. 165 Положення №463 в особливий період військовослужбовці Держспецзв`язку проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

Пунктом 166 Положення №463 визначено, що з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": ... військовослужбовці, які перебувають у цей час на військовій службі в Держспецзв`язку, звільненню в запас не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Частиною 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України.

Про те, позивач не належить до жодної із категорій осіб, визначених ч. 8 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, якою встановлені виключні випадки, у яких військовослужбовці звільняються під час дії особливого періоду з військової служби. Будь-якого документального підтвердження належності до таких осіб Позивачем не надано.
Щодо продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлені строки в односторонньому порядку, то законодавець пов`язує це виключно з настанням особливого періоду.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року №1932-ХІІ (Далі - Закон №1932-ХІІ):

особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім цього відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ (далі - Закон №3543-XII):

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно- рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

ч. 8 ст. 4 Закону №3543-XII встановлено, що - 3 моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 (далі - Указ №303) «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" 17 березня 2014 року № 1126-VII, який на момент виникнення спірних правовідносин, а також станом на день розгляду даного позову є чинним, у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі - з 18 березня 2014 проводилася часткова мобілізація протягом 45 діб,

п. 4 Указу № 303 - Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу,

п. 5 Указу № 303 - Призов військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України здійснити в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особливий період настав з 18 березня 2014 року.

Протягом 2014-2015 років Президентом України неодноразово видавались інші Укази про часткову мобілізацію, останній 14 січня 2015 року № 15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року № 113 VIII).

Виходячи з аналізу вищевказаного законодавства України, слідує, що термін 45 діб, так і інші терміни відповідно до послідуючих Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» - це визначений період часу, впродовж якого, згідно із Указом (в даному випадку № 303), місцевими органами виконавчої влади через військові комісаріати здійснюється призов військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України. Тобто відбувається доукомплектування військових частин ЗСУ та інших військових формувань до штатів воєнного часу. Тобто 45 діб це період часу, за який можна вилучати мобілізаційний ресурс.

Тобто, цей термін стосується лише механізму призову на військову службу.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Тобто, особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.

Згідно зі статтею 11 Закону № 3543-ХІІ, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України, однак станом на момент звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби таке рішення Президентом України не приймалось.

Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги статті 23 частини 9 Закону України № 2232-XII, тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 77 КАС України чітко встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи норму вищевикладеної статті КАС України, а також те, що особливий період діяв під час укладення контракту з позивачем і не закінчився на момент видачі оскаржуваного наказу, то відповідно відповідачем правомірно було застосовано норми Закону № 2232-ХІІ, а саме п. 2 ч. 9 ст. 23 і дія контракту позивача продовжилась понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації, а отже відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами, що останній діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством, спростовано доводи позивача, відтак суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити повністю.

На підставі наведеного та керуючись статтями 5,6,9,77,78,90,205,243-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Начальника відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку в місті Ужгороді Сусак М.М. про визнання дій протиправними та скасування наказу в частині - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

СуддяМ.М. Луцович