Справа № 653/574/17
Суддя: Венглєвська Н. Б.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 653/574/17
Провадження № 2-а/653/32/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

27.09.2017 року Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Венглєвської Н.Б.

секретаря - Копєйко Д.В.

представника відповідача- Бондарєвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Генічеськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генічеського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про визнання відмови противоправною та зобовязання провести поновлення пенсії шляхом її призначення на загальних підставах,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 28 лютого 2017 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Генічеського обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просила визнати незаконною відмову відповідача у поновленні і виплаті пенсії їй та просила зобовязати відповідача провести поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року шляхом призначення її знову на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 та її представник за дорученням ОСОБА_3 не зявилися, надали до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши про повне підтримання заявлених позовних вимог. В поданій позовній заяві позивачка та її представник зазначили, що позивачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, має паспорт громадянки України для виїзду за кордон АЕ 992144, виданий 14 квітня 1998 року. По досягненні пенсійного віку ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась Гагарінським райсобезом м. Севастополя АР Крим до виїзду за кордон, про що свідчить відмітка на першій сторінці трудової книжки. 27 липня 2000 року позивачка виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон позивачка мешкала за адресою АДРЕСА_1 АР Крим. Починаючи з 27 січня 2001 року і станом на сьогоднішній день, позивачка призначеної пенсії по закону не отримує. Враховуючи, що позивачка постійно мешкає в Державі Ізраїль, де немає територіального органу ПФУ, отримувала пенсію від повноваженого на той час органу соціального забезпечення м. Севастополя, то свою заяву про поновлення пенсії вона мала подати до Управління ПФУ за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, однак у звязку з анексією Криму РФ, орган, який виплачував пенсію припинив свою діяльність. 31.08.2016 року представник позивачки, діючи на підставі належним чином посвідченої довіренності, особисто подав заяву про поновлення пенсії ОСОБА_1 з усіма необхідними оригіналами документів, що були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом відповідача на супровідному листі з яким подавался особиста заява позивачки від 31.08.2016 року. 31.08.2016 року відповідач незаконно відмовив у поновленні виплати пенсії позивачці з мотивів, що документи про поновлення пенсії ОСОБА_1 повинна була надати особисто, крім того, ОСОБА_1 повинна бути зареєстрована на території України та надати посвідку про місце проживання. З прийняттям рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009, яким були виключені дискримінаційні норми - п.2 ст. 49 та друге речення ст.51 Закону про пенсії, які забороняли виплату пенсії особам, що виїхали на місце постійного проживання за кордон, а тому позивачка ОСОБА_1 має беззаперечне право на поновлення належних їх пенсійних виплат за віком, так як відпали усі підстави для обмеження пенсійних виплат як громадянки України. Поновлення пенсії повинно відбуватися виключно за документами, що є у пенсійній справі. Спосіб поновлення пенсії встановлений в Законі про пенсії. Враховуючи період, який пройшов з моменту припинення виплати пенсії - поновлення пенсії позивачці повинно бути здійснено, на підставі документів, що є в пенсійній справі і шляхом її призначення знов на загальних підставах. У відповідності до ст.35 ч.3 Закону про пенсії встановлено, що якщо минуло більше пяти років з тієї дати, коли виплата пенсії була припинена, пенсія призначається знову на загальних підставах. Пенсія позивачці повинна бути поновлена з 07 жовтня 2009 року - з дати рішення Конституційного суду України №25-рп/2009. Відповідно до ст.28 ч.1, 2 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до ст.7 Закону України „Про державний бюджет України на 2017 рік, прожитковий мінімум на одну особу у розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить 1247 гривень. Відповідно до ст.4-1 Прикінцевих положень Нового закону про пенсії-мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом частини першої ст.28 цього закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу. Збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої ст. 28 цього закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам. Враховуючи те, що сумарний страховий стаж позивачки є більшим за 20 років, позивачка має право на пенсію за віком більшу ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. На відповідача покладено всі обовязки стосовно поновлення пенсії позивачці. Твердження відповідача про необхідність реєстрації або проживання на території України позивачки, та те, що начебто не було дотримано порядку подання заяви про поновлення пенсії особисто, а представник позивачки на підставі нотаріально посвідченої довіренності не мав права передати відповідачу особисту заяву про поновлення пенсії є противоправною, оскільки суперечить вимогам п.1.5 Порядку 22-1. Твердження відповідача про неможливість поновити пенсію позивачці на підставі відсутності угоди про пенсійне забезпечення з Державою Ізраїль також є незаконним, оскільки відповідно до рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року встановлення залежності права на пенсійне забезпечення від факту укладення або не укладення Україною міжнародного договору з іншою державою, яку громадянин України обрав місцем свого постійного проживання, суперечить конституційним гарантіям стосовно утвердження і забезпечення прав і свобод, рівності конституційних прав громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадян України, які перебувають за її межами. За таких обставин, враховуючи неправомірність відмови відповідача в поновленні виплати пенсії позивачці, відповідні та належні пенсійні виплати мають бути поновленні, нараховані і виплачені позивачці ОСОБА_1 з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Представник відповідача за дорученням ОСОБА_4 в судовому засіданні предявлені позовні вимоги позивачки не визнала, так як заявлені позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Відповідно до Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента від 06.04.2011 № 384 Пенсійний Фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Статтею 49 ч.2 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного Фонду протягом 10 днів після зясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Наведені норми є чинними, оскільки неконституційними не визнавались. Іншого порядку поновлення виплати пенсії законом не передбачено. Згідно з пп.7 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2014 року №28-2, одним з основних завдань управлінь є призначення (здійснення перерахунків) і виплата пенсій, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомога на поховання та інші виплати відповідно до законодавства. Відповідно до п.1.5 Порядку заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається особисто до органу, що призначає пенсію. Заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, при наявності в особи всіх необхідних документів. Заява про запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання, реєстрації. ОСОБА_1 особисто із заявою та необхідними для вирішення питання про поновлення виплати пенсії до відповідного територіального управління Фонду особисто не зверталась. Управлінням Пенсійного фонду України в Генічеському районі через головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області 06.02.2017 року зроблено запит архівної пенсійної справи ОСОБА_1 до ПФРФ. 14.02.2017 року до УПФУ в Херсонській області надійшов лист №33-19/4907 від 14.12.2016 року, в якому управлінням ПФ РФ повідомлено про відсутність архівної пенсійної справи №138080 ОСОБА_1 Ця підстава унеможливлює управління Фонду поновити вже раніше призначену пенсію громадянки ОСОБА_1 02 травня 2016 року до управління ПФ з письмовим зверненням звернувся представник позивачки ОСОБА_3 щодо поновлення пенсії з 07.10.2009 року. Листом управління Фонду від 31.08.2016 року повідомлено представника позивачки про неможливість поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 року. Позивачка ОСОБА_1 до липня 2000 року отримувала пенсію за віком в органах соціального забезпечення м.Севастополя. 27 липня 2000 року виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль, виплата пенсії на території України була припинена. Питання призначення пенсії громадянам України, які постійно проживають за кордоном повинно регулюватися не інакше як міжнародним договором з країною місця проживання. Відповідної міжнародної угоди з державою Ізраїль, щодо пенсійного забезпечення громадян України не укладено. Позивачка не проживає на території АР Крим і не отримує пенсію та соціальні послуги від Пенсійного Фонду РВ або інших міністерств і відмоств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації, підстав для поновлення виплати пенсії немає. Згідно абз.5 п.1.7 Порядку №22-1, днем звернення за перерахунком пенсії переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у звязку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Відповідно до ч.2 ст.49 Закону №1058, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після зясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Таким чином Управління ПФУ в Генічеському районі дізналося про вимогу позивачки щодо поновлення пенсії лише 02.05.2016 року (з дня звернення представником позивачки) та мало прийняти рішення, починаючи з цього часу. Посилання позивачки на ч.1 ст.46 Закону №1058 про виплату пенсіонеру пенсії за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії є неправомірним, адже даною статтею передбачено виплату нарахованої пенсії, яка не була отримана з вини пенсіонера. Оскільки пенсійну справу було знято з обліку в 2000 році за заявою позивачки, тому пенсія позивачці не нараховувалася. Відповідно до ст.99 ч.1.2 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється 6-ти місячний строк. Отже поновлення порушених прав позивачки може бути здійснено в межах строку подачі позову, але не раніше часу звернення до УПФУ в Геніечському районі Херсонської області, оскільки жодним нормативно-правовим актом України не передбачений обовязок або право органів Пенсійного фонду автоматично здійснювати відновлення пенсії без відповідного волевиявлення пенсіонера. Просила врахувати заперечення відповідача при винесені рішення та відмовити в задоволенні позову.

Суд вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

З поданих до позовної заяви документів судом встановлено і представником відповідача в судовому засіданні не оспорюється, що позивачка ОСОБА_1 народилася 15 жовтня 1942 року. З 27.07.2000 року позивачка постійно проживає за кордоном в Ізраїлі. До виїзду за кордон проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 АР Крим, є громадянкою України, що підтверджується паспортом для виїзду за кордон, виданим 14.04.1998 року, термін дії якого продовжений до 14.04.2018 року. Позивачка досягла пенсійного віку і їй була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась Гагарінським райсобезом м. Севастополя до виїзду за кордон. Виплата пенсії була припинена, у звязку з виїздом за кордон і починаючи з 27 січня 2001 року позивачка призначеної по закону пенсії не отримує. 31.08.2016 року представник позивачки ОСОБА_3, який діяв на підставі доручення належним чином посвідченої звертавлася до УПФ України в Генічеському районі Херсонської області з письмовою заявою про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1, так як відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року органами, що здійснюють пенсійне забезпечення та надання соціальних послуг особам, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя визначено дане управління ПФ.

Згідно ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місяця проживання, за мовним або іншими ознаками.

Відповідно до ст.7 Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування загальнообовязкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівності застрахованих осіб, щодо отримання пенсійних виплат за виконання обовязків стосовно сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Таким чином позивачка, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конститція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ст.2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Статею 51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон, пенсія призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України положення п.2 частини першої ст.49, другого речення ст.51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 07.10.2009 року визнано таким, що не відповідають Конституції України/ є неконституційними/ та згідно з його п.2 втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. З урахуванням вищезазначеного рішення КСУ вбачається, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа в Україні чи за її межами.

Як вбачається з рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року, в інших правових актах містяться посилання на статті 49, 51 Закону або вказується, що пенсійне забезпечення деяких категорій громадян, які проживають за межами України, здійснюється лише на підставі міждержавних договорів. Зокрема, такі положення є у частині третій статті 1, частині другій ст. 92 Закону України „Про пенсійне забезпечення Конституційний суд України вважає, що у звязку з визнанням неконституційними пункту 2 частини першої ст.49, другого речення ст.51 Закону, Верховна Рада України повинна привести положення названих законів у відповідність із рішення КС України. На дані вимоги звернув увагу Верховної ради у п.3 резолютивної частини рішення Конституційний суд України. Суд вважає, що право позивачки на пенсію не може ставитись у залежність від приведення Верховною Радою України у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, що постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Рішення Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року є безумовною підставою для призначення пенсії позивачу. Відповідно до ст.44 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування заява про призначення /перерахунок/ пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Вищезазначені норми позивачкою було дотримано. Відповідач повинен був прийняти заяву про поновлення пенсії та необхідні документи та призначити пенсію за віком з моменту звернення. Заперечення відповідача стосовно правомірності відмови в поновлені виплати пенсії за віком ОСОБА_1 судом не приймається, оскільки вони повністю спростовуються доводами позивачки та рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 року від 07.10.2009 року. Позивачка проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і громадяни України, проживаючі на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України. Про дане зазначив і Європейський суд з прав людини у рішенні у справі „Пічкур проти України.

Відповідно до ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втарачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно абзацу 3 частини другої статті 27 Закону „1058-ІУ розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Відповідно до ст.28 ч.1,2 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінумуму для осіб, які втратили працездатність визначеного законом.

Частиною першою і другою статті 42 Закону передбачено, що пенсії, призначені за цим законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Правовідносини з приводу строків звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, на які просив звернути увагу представник відповідача в своїх запереченнях, повинні розглядатися виходячи із правомірності або неправомірності дій чи бездіяльності органу владних повноважень на звернення для оскарження яких кодексом адміністративного судочинства передбачено 6 місяців.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала,не знайде підстав для поновлення, про що постановляється ухвала. Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановленний законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску. Поважними визначаються лише такі причини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б обєктивно та істотно перешкоджали його зверненню до суду та не залежали від його волевиявлення. Позивачем до суду не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до суду, та не ставилося взагалі питання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

На думку суду дії відповідача про відмову в поновленні пенсії за віком є незаконними і їх слід визнати противоправними та зобовязати поновити та виплачувати позивачці пенсію за віком визначеним пенсійним законодавством України в межах строку звернення до суду, який встановлений кодексом адміністративного судочинства 6 місяців. Враховуючи дату звернення позивачкою до суду 28 лютого 2017 року, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивачка просить суд захистити її права на думку суду підлягають захисту з 28 серпня 2016 року. Оскільки в позові позивачкою заявлено позовні вимоги поновлення та виплати пенсії з 07 жовтня 2009 року, то за період з 07 жовтня 2009 року по 27 серпня 2016 року позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.24, 46 Конституції України, ст.2 Закону України „Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні, ст. ст. 8, 49, 51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, 10, 11, 18, 71, 99, 100, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати противоправною відмову Генічеського обєднаного управління Пенсійного фонду України в поновленні нарахування та виплати пенсії.

Зобовязати Генічеське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області поновити нарахування з 28 серпня 2016 року та виплачувати з 28 серпня 2016 року пенсію ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі не меншому за прожитковий минімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ст.28 та 42 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з подальшим її перерахуванням у звязку зі змінами пенсійного законодавства.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині вимог до Генічеського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Херсонської області за період з 07 жовтня 2009 року по 27 серпня 2016 року залишити без розгляду.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Генічеського районного суду Херсонської області .

Суддя: Н.Б. Венглєвська