Справа № 529/1009/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Гвоздик А.Є.
Суддя-доповідач: Бенедик А.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 529/1009/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Бенедик А.П.

суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Диканського районного суду Полтавської області (суддя І інстанції Гвоздик А.Є.) від 28.11.2017р. (повний текст складено 28.11.2017 р.) по справі №529/1009/17

за позовом ОСОБА_2

до Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду із адміністративним позовом до Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив визнати дії відповідача неправомірними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.11.2017 серії БР №794541 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. та припинити провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 02.11.2017 року позивач, керуючи власним автомобілем по автодорозі Харків-Полтава в напрямку м. Полтава та о 16 год. 00 хв., перебуваючи поблизу с. Коротич, заїхав на АЗС "ОВІС", яка розташована з лівого боку проїзної частини дороги. При цьому на суцільній лінії розмітки мав місце розрив для того щоб здійснити маневр у вигляді повороту ліворуч. У місці заїзду позивача була нанесена розмітка, яка визначала щонайменше 3 смуги руху. Під час повороту інші учасники дорожнього руху на території АЗС, яким могла бути створена перешкода були відсутні. Прикріплений знак 3.21 "В'їзд заборонено" який прикріплений на одній опорі зі знаком 2.1 "Дати дорогу" по ходу руху з лівої сторони позивач тільки помітив коли почав безпосередньо виконувати лівий поворот, і щоб не створювати аварійної ситуації у вигляді перешкоджання руху транспортним засобам, що рухалися за ним, вимушений був його завершити вже на території АЗС. В подальшому працівник патрульної поліції повідомив позивача про порушення ним Правил дорожнього руху в частині того, що останній заїхав на заборонений знак 3.21 "В'їзд заборонено" і потім склав постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. При цьому позивач зазначив, що під час складання вказаної постанови патрульний поліції навіть не представився, саму постанову було заповнено нерозбірливим почерком.

Постановою Диканського районного суду Полтавської області від 28.11.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Диканського районного суду Полтавської області від 28.11.2017 року та прийняти нове рішення про скасування постанови відповідача про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.11.2017 серії БР №794541 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що при винесенні оскаржуваної постанови судом не було всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи, які б свідчили про законність дій відповідача при винесенні оскаржуваної постанови.

Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу позивача вказану в позовній заяві та апеляційній скарзі (АДРЕСА_1) направлено копії ухвал Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.12.17 року про відкриття апеляційного провадження та про розгляд клопотання та витребування доказів, а також судову повістку. У відповідності до записів співробітників поштового відділення, поштові конверти було повернуто із зазначенням підстав -за закінченням встановленого строку зберігання.

Згідно ч. 1 ст. 131 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), учасники судового процесу зобов'язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно ч. 11 ст. 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

На підставі вищезазначених положень, позивач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, витребуваних судом апеляційної інстанції доказів не надав.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що із змісту постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР № 794541 складеного поліцейським СРПП Люботинського ВП Головного управління Національної поліції в Харківській області вбачається, що позивач керуючи автомобілем НОМЕР_1 в с. Коротич по вул. Сонячна, 39 здійснив заїзд на АЗС "ОВІС" на заборонений знак 3.21 "В'їзд заборонено", чим порушив Правила дорожнього руху України. На підставі вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на останнього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп.

Позивач не погодився із зазначеним рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина позивач доведена належними доказами, а тому його притягнення до адміністративної відповідальності відбулось на законних підставах.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395) постанова по справі про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка постанови по справі про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію і номер.

Бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно ст. 279 КУпАП, посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки.

Як вказує позивач, під час винесення постанови йому не було надано можливості в повному обсязі скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Наведене свідчить, що під час винесення постанови були грубо порушені норми діючого законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об'єктивний та справедливий розгляд справи.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення" від 24 червня 1988 року № 6, розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

З метою повного та об'єктивного розгляду справи, судом апеляційної інстанції було витребувано у Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області копію запису обставин скоєння ОСОБА_2 правопорушення та обставин розгляду справи про адміністративне правопорушення (інформація з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського) за наслідками якої складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.11.2017 серії БР№794541 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Проте, відповідач не надав витребуваних доказів, підстави неможливості їх надання не повідомив.

Згідно ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На підставі викладеного відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення, посадовою особою не було дотримано встановлений законом порядок її винесення, а тому вона підлягає скасуванню у судовому порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку щодо законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення вказаної частини позовних вимог.

Разом з тим, на час апеляційного розгляду справи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно пункту другого частини третьої вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

На підставі викладеного, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є порушення процедури розгляду справи, то з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, колегія суддів дійшла висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача на новий розгляд до компетентного органу, а саме - Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом (ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Диканського районного суду Полтавської області від 28.11.2017р. по справі №529/1009/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.11.2017 серії БР №794541 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення направити на новий розгляд до Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова Л.О. Донець

Повний текст постанови складено 10.01.2018.