Справа № 826/3108/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Справа № 826/3108/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представників третіх осіб Мартинюка Є.В., Суткевича О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: публічне акціонерне товариство «Конотопський арматурний завод», публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» про визнання дій протиправними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 (далі - позивач) звернувся з позовом до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: публічне акціонерне товариство «Конотопський арматурний завод», публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» про:

- визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору від 14.04.2016 р. у розмірі 329 738,55 грн. у межах виконавчого провадження № 4886703;

- скасування постанови про стягнення з позивача виконавчого збору від 14.04.2016 р. у розмірі 329 738,55 грн., прийнятої у межах виконавчого провадження № 4886703.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення з позивача виконавчого збору від 14.04.2016 р. у розмірі 329 738,55 грн., прийняту у межах виконавчого провадження № 4886703.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві подало апеляційну скаргу, яка обґрунтована тим, що судом першої інстанції не встановлено належного відповідача у справі, а також тим, що державним виконавцем було прийнято оскаржувану позивачем постанову про стягнення виконавчого збору та відкрито за нею виконавче провадження на виконання і на підставі наданих йому повноважень.

З цих та інших підстав, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін та зазначає, що він був позбавлений можливості виконати рішення суду самостійно з незалежних від нього причин і що доводи апелянта не містять правового обґрунтування.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Укргазбанк» в особі Сумської обласної філії АБ «Укргазбанк» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з цивільним позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 3293944,51 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.10.2013 р. позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 15.08.2011 р. № 031-КЛ в загальній сумі 3 293 944,51 грн. і витрати по сплаті судового збору в сумі 3441,00 грн., всього суму 3 297 385,51 грн.

05.05.2014 р. на виконання зазначеного рішення Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 758/7533/13-ц.

08.10.2015 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, якою боржнику - ОСОБА_5 надано термін для добровільного виконання рішення суду протягом семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

14.04.2016 р. державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 329 738,55 грн.

Вважаючи протиправними дії державного виконавця щодо прийняття зазначеної постанови про стягнення виконавчого збору, а таку постанову неправомірною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судова колегія встановила, що ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів належного повідомлення позивача та/або направлення йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що саме по собі унеможливило своєчасне виконання ним судового рішення в добровільному порядку у строки, визначені державним виконавцем, а також з того, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання судового рішення.

Дослідивши обставини справи колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-ХІV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-ХІV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону № 606-ХІV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 19 Закону №606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 32 Закону № 606-XIV передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

При цьому, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону №606-XIV).

У ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV закріплено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 28 Закону передбачено, що в разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою передумовою для виконання боржником зобов'язань у виконавчому провадженні в добровільному порядку та у строки, встановлені державним виконавцем в порядку ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV, є його обізнаність щодо факту наявності відповідного виконавчого провадження та ознайомлення безпосередньо з постановою державного виконавця про відкриття такого виконавчого провадження, отримання її копії.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 27 Закону № 606-XIV передбачено, що в разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Таким чином, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника, і слід враховувати, що належною правовою умов для його стягнення з боржника є сукупність вищезазначених обставин.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано доказів належного повідомлення/направлення позивачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що зумовило б своєчасність її отримання та, як наслідок, можливість виконання в добровільному порядку у визначений нею строк.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний наказ ПАТ «Конотопський арматурний завод» від 07.06.2011 р. про призначення позивача в період з 07.06.2011 р. по 06.01.2015 р. генеральним директором ПАТ «Конотопський арматурний завод», який знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Конотоп, вул. Вирівська, 60, що саме по собі свідчить про неможливість отримання позивачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження за місцем реєстрації позивача.

Таким чином, відповідачем всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено, що боржник взагалі був повідомлений про відкрите щодо нього виконавче провадження, що він був ознайомлений з наявним у нього правом самостійно виконати рішення суду та не виконав його у строк, передбачений Законом № 606-XIV та встановлений державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, ані відповідачем, ані апелянтом також не було доведено вчинення державним виконавцем будь-яких заходів щодо примусового виконання судового рішення у справі № 758/7533/13-ц, що в сукупності з вищевикладеним виключає можливість стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 329 738,55 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови від 14.04.2016 р. про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 329 738,55 грн., прийнятої у межах виконавчого провадження № 4886703.

При цьому, доводи апелянта про те, що державним виконавцем було прийнято оскаржувану позивачем постанову про стягнення виконавчого збору на виконання і на підставі наданих йому повноважень, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було розглянуто спір не до того відповідача, є безпідставними, оскільки відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, до якого заявлено позовні вимоги у цій справі, є структурним підрозділом апелянта і саме його посадовою особою (старшим державним виконавцем Подпоріним Р.О. /Т.1 а.с.17/) прийнято оскаржувану у цій справі постанову про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч приписам ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав суду жодних доказів та не навів доводів, які б підтверджували правомірність прийняття ним спірної постанови.

Враховуючи вищевикладене та переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, як того вимагає ст. 308 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Постанова виготовлена 11.01.2018 р.

Головуючий суддя

Судді: