Справа № 552/5930/17
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Яковенко Н.Л.
Суддя-доповідач: Донець Л.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 552/5930/17

Харківський апеляційний адміністративний суд
колегія суддів у складі:
головуючого судді: Донець Л.О.
суддів: Бенедик А.П. , Мельнікової Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Київського районного суду м. Полтави від 12.10.2017, суддя Яковенко Н.Л., по справі № 552/5930/17
за позовом ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України
про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
20.09.2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1), Міністерства оборони України (далі відповідач-2), в якому просить суд:
визнати протиправним п. 18 протоколу № 86 від 07.10.2016р. комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, та повернення їх на доопрацювання;
зобов`язати відповідача-1 скласти та надіслати висновок до відповідача -2 щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги, визначеної ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», рази із документами;
зобов`язати відповідача-2 розглянкти документи щодо призначення та нарахування одноразової грошової допомоги позивачу згідно з порядком затвердженим постановою КМУ № 975 «Про призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;
зобов`язати відповідача-1 виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в разі настання інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму.
Постановою Київського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2017 року позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано п. 18 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України № 86 від 07.10.2017р. про повернення без розгляду на доопрацювання документів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти і надіслати до Міністерства Оборони України висновок щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги, визначеної ч. 2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути документи щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу згідно з порядком затвердженим постановою КМУ № 975 «Про призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», та ст. ст.16 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідач-2, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції постанову Київського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2017 року скасувати та постановити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив строкову військову службу в Радянській Армії з 28.11.1987 року по 30.10.1989 року, в томі числі брав участь під час бойових дій з 06.11.1988 року по 30.10ю1989 року в Демократичній Республіці Афганістан.
З 23.12.2014 року позивачу була встановлена ІІ група інваліда війни з причин поранення, контузії та захворювання пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до довідки МСЕК від 30.12.2014 року серії АВ № 0187117.
09.10.2015 року позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».
Листом відповідача-1 від 21.10.2015 року № 10/594, позивача було повідомлено. Що оскільки позивач проходив військову службу не в Зьройних Силах СРСР, а в прикордонних військах КДБ СРСР, виплати військовослужбовцям прикордонних військ мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із приписів Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», та визнав протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги позивачу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
У відповідності до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції до внесення змін від 03.11.2006 року Законом № 328-У) встановлено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03.11.2006 року № 328-У (набрав чинності з 01.01.2007 року) були внесені зміни до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зокрема стаття 16 була викладена у новій редакції та доповнено частиною 2.
Нововведеною нормою передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає у осіб, інвалідність яких настала після набрання чинності змін до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" тобто з 01.01.2007 року.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013р.
У відповідності до вказаного Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Пунктом 19 зазначеного Порядку, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Враховуючи викладене, в даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню стаття 41 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та постанова КМУ від 25.12.2013 року № 975, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 41 вказаного Закону пов`язано не з фактом звільнення військовослужбовця зі служби, а з часом встановлення інвалідності звільненого зі служби військовослужбовця, яка настала внаслідок поранення, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу була встановлена ІІ група інваліда війни з 23.12.2014 року, з причин захворювання пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до витягу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 03.07.2014 року № 1821 захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, згадані обставини встановлені також постановою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 09.06.2016 року, та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 року по справі № 549/118/16-а.
Отже, позивачу встановлено інвалідність, яка сталася після 01 січня 2007 року внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, тобто після набрання чинності нової редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому позивач має право на отримання грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
У відповідності до п. 21.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК (військово-лікарська комісія) цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
Пунктом 21.21. Положення №402, визначенно, що за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців-учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово- медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально- профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн (63-94-п), посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
В такому порядку встановлювався причинний зв`язок отримання поранення позивачу, тому посилання Міністерства оборони України на відсутність серед документів поданих для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, довідки або документу про причини та обставини поранення є безпідставними, необґрунтованими та протиправними.
Довідка на яку посилається апелянт, наведена у додатку № 5 до Положення 402, яка визначає, що поранення не повязане з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, або не здійснене в стані алкогольного сп`яніння тощо, видається лише з 14 серпня 2008 року, коли МО України було видано Наказ № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, а поранення та контузію позивач отримав у 1988р. і на той період не було такої форми довідки.
Згідно з п. 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом Міністра оборони України № 530 від 14.08.2014 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 20.10.2014 року за № 1294/26070 - у разі настання інвалідності подаються такі документи, зокрема, документ про обставини поранення -копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження - надається лише у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Матеріали справи свідчать про звернення позивача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги, однак рішення щодо виплати цієї допомоги стосовно нього не приймалося.
Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 975, за якими одноразова допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, яке діяло на день виникнення права на отримання допомоги.
Доводи апеляційної скарги з приводу помилковості висновків суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки керуючись нормами чинного законодавства колегія суддів дійшла висновку, що позивач є особою, яка має право на отримання грошової допомоги передбаченої ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та зазначає про протиправність Комісії при Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги (від 07.10.2016 року № 86) через відсутність у позивача права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на день його звільнення з військової служби позивач проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
За наведених підстав, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови, та задоволення апеляційної скарги.
Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів, апеляційну скаргу залишає без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.
Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Київського районного суду м. Полтави від 12.10.2017 по справі № 552/5930/17 залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді А.П. Бенедик Л.В. Мельнікова