Справа № 592/13157/17
Суддя: Литовченко О. В.
Дата ухвалення: 2018-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/592/62/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Литовченка О.В.,

за участю секретаря Черей С.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними і зобовязання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом та свої вимоги мотивує тим, що позивач працював на посаді судді Великописарівського районного суду Сумської області з лютого 1970 року по червень 1982 року. З червня 1982 року по вересень 1993 року працював в Управлінні юстиції. З вересня 1993 року по вересень 1995 року був суддею Зарічного районного суду м. Суми, а з вересня 1995 року по вересень 2006 року обіймав посаду судді Апеляційного суду Сумської області.

На виконання постанови Верховної Ради України №19-v від 21 липня 2006 року наказом № 73 від 21 вересня 2006 року його було звільнено з посади судді Апеляційного суду Сумської області у звязку з поданням заяви про відставку.

Спочатку довічне грошове утримання позивач отримував у апеляційному суді Сумської області. Як суддя у відставці з 2006 року перебував на обліку в ОСОБА_3 обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області (далі-Відповідач).

8 червня 2017 року він звернувся до Відповідача із заявою про включення до розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці суми матеріальної допомоги у розмірі 1466 грн. 66 коп. згідно довідки №37 від 08 червня 2017 року, виданої Апеляційним судом Сумської області. Рішенням Відповідача №190511 від 20 липня 2017 року йому відмовлено у проведенні такого перерахунку.

Вважає, що вищевказані дії та рішення Відповідача, як субєкта владних повноважень, з приводу відмови йому, як судді у відставці, у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є протиправними і вони суперечать положенням Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пенсійному законодавству.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» врегульовані правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів (далі - Закон). Відповідно до ч.4 ст.48 Закону незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Згідно п.7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обовязків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Конституційний Суд України у Рішенні від 03.06.2013 р.№ 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини). Відповідно з п.3 Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016р. за №4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обовязків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу. Згідно з ст.6.4 Європейської хартії про статус суддів - суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла на час припинення позивачем повноважень судді, визначав розмір щомісячного довічного утримання 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років цей розмір збільшується на 2 %. Відповідно до ст.ст. 133-134 цього Закону суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, а при наданні щорічної відпустки - виплачується, крім суддівської винагороди, допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Додатком №2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій зазначається крім відомостей про судову винагороду інші виплати, які враховуються при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового утримання суддям у відставці. Відповідно до норм законодавства, зміст матеріальної допомоги полягає у виплати грошових коштів. При цьому, виплата сум грошової допомоги здійснювалась позивачу систематично та включена в оподатковуваний дохід. У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у звязку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів», яка проголошує, що рівень виплат, який має отримувати суддя у відставці має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

З вищезазначених обставин посилання Відповідача, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до пенсійної винагороди є необґрунтованими. Відповідач, відмовляючи позивачу у проведенні перерахунку довічного грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України «Про судоустрій та статус суддів», «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», тому просить визнати протиправними дії ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови у проведенні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2, яка викладена у рішенні №190511 від 20.07.2017 року та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного грошового утримання з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з моменту звернення до відповідача а саме з 08.06.2017 року, та стягнути судовий збір.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, адміністративний позов підтримує в повному обсязі з викладених у позові підстав.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що вважає їх такими, що суперечить нормам матеріального права. Управління є органом державної виконавчої влади, який здійснює свою діяльність у відповідності до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління. Згідно з п.2 Положення управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Водночас, складові суддівської винагороди визначаються ч. 2 ст. 133 :Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Так суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Водночас, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до суддівської винагороди в розумінні ч. 2 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому не може бути взята для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, в розумінні ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції після прийняття рішення Конституційним Судом України № 4-рп/2016 від 08.06.2016). Аналогічні положення містяться також і в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р.№ 1402-VIII. Ч. 1 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, а тому позовні вимоги Позивача в цій частині є безпідставними. Управління звертає увагу суду на те, що Позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, порядок, підстави призначення і розмір якого визначається виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а тому вказаний закон є спеціальним по відношенню до інших законодавчих актів. В разі призначення Позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» матеріальна допомога на оздоровлення була б врахована до заробітної плати для обчислення пенсії, відповідно до вимог ст. 42 вказаного Закону. Водночас, Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» взагалі не містить такого поняття, як щомісячне довічне грошове утримання. Право судді на щомісячне довічне грошове утримання виникає одночасно з набуттям права на пенсію та є альтернативою пенсійному забезпеченню суддів, адже суддя може обрати між даними двома видами соціального забезпечення. Тобто, довічне грошове утримання - це вид забезпечення суддів, який відокремлений від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та є особливою формою соціального забезпечення суддів. За вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративного позову приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді судді Великописарівського районного суду Сумської області з лютого 1970 року по червень 1982 року, з червня 1982 року по вересень 1993 року працював в Управлінні юстиції, з вересня 1993 року по вересень 1995 року був суддею Зарічного районного суду м. Суми, а з вересня 1995 року по вересень 2006 року обіймав посаду судді Апеляційного суду Сумської області.

Постановою Верховної Ради України №19-v від 21 липня 2006 року наказом № 73 від 21 вересня 2006 року його було звільнено з посади судді Апеляційного суду Сумської області у звязку з поданням заяви про відставку.

8 червня 2017 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі поданої заяви та доданої до неї довідки №37 від 08.06.2017 року виданої Апеляційним судом Сумської області про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень 2016 року.

ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 27.07.2017 № 16489/0520 ОСОБА_2 відмовлено у проведенні такого перерахунку з посиланням на рішення управління від 20.07.2017. Додатково зазначено, що ОСОБА_2 з 01.01.2017 року вже був проведений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90% від посадового окладу та надбавок за вислугу років, зазначених у вищезгаданій довідці.(а.с.7)

У Рішенні ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області №190511 від 20.07.2017 року зазначено: «відмовлено ОСОБА_2 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.12.2016 виданої Апеляційним судом Сумської області від 08.06.2017 №37. Згідно статті 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Іншого не передбачено. Враховуючи зазначене, допомога на оздоровлення у розмірі 1466,66 грн. не може бути врахована в заробітну плату для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці» (а.с.6).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами ч.1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п.14 ч.1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Згідно ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» в редакції, що діяла на час припинення суддівських повноважень позивача, Судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" ( 3723-12 ). Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу. (Абзац перший частини четвертої статті 43 із змінами, внесеними згідно із Законом N 4015-12 від 24.02.94 )

Відповідно Закону України «Про статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Поняття суддівської винагороди, визначене ч. 2 ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», є комплексним, а перелік зазначених її складових є сталим та вичерпним.

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 133 вказаного Закону, іншого визначення поняття грошового забезпечення суддів діюче законодавство не передбачає.

В силу положень ст. 136 Закону № 1402 та ст. 134 Закону № 2453, суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Стаття 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 передбачає, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

02 червня 2016 року прийнято Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

Пунктом 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді у відставці виплачується за його вибором щомісячне довічне грошове утримання, у максимальному розмірі 90% заробітної плати (суддівської винагороди) судді, яка обчислюється з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Тобто, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди.

Суд вважає помилковим посилання на рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 року.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3, абз. 1, 2, 4, 6 ч. 5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, частини 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.10.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213- VIII.

Відповідно до вказаного рішення, частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно з п. 3 Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року за № 4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Крім того, зазначене рішення не стосується питання включення матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної оплачуваної відпустки у складову суддівської винагороди та розрахунку довічного грошового утримання судді.

При цьому, норма ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачає призначення щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що для визначення розміру щомісячного довічного утримання судді не можуть застосовуватися положення ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи, оскільки вказані норми застосовуються для призначення саме пенсії.

Отже, законодавством, чинним станом на час призначення щомісячного довічного грошового утримання судді позивачу, так і чинним на час звернення до пенсійного фонду з відповідною заявою про здійснення перерахунку, було передбачено чіткий перелік складових, що входять в обчислення суддівської винагороди та відповідно щомісячного довічного грошового утримання судді. При цьому, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди.

Відповідно Закону України «Про статус суддів» (в редакції яка діяла на момент призначення щомісячного довічного грошового утримання судді) суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Враховуючи, що допомога на оздоровлення, зазначена в довідці Апеляційного суду Сумської області про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 37 від 08.06.2017, позивачем не була отримана та неї не були сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними і зобовязання вчинити дії задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 198, 202, 205, 242, 246, 250, 254 Кодексу адміністративного судочинства, суд,

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними і зобовязання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського адміністративного апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

До дня функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Литовченко