Справа № 804/1032/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2017 р. Справа № 804/1032/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В. розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 - Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, відповідача 2 - Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про стягнення грошових коштів, -
14 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про стягнення грошової допомоги у розмірі 10 місячних окладів у відповідності до положень частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинної на момент виходу на пенсію) у розмірі 10 510,00 гривень.
8 лютого 2017 року на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла за підсудністю адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області про стягнення грошових коштів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Турова О.М.) від 17.02.2017 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 року у якості другого відповідача у справі судом залучено Криворізьке північне обєднане Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.
Розпорядженням від 12 травня 2017 року №1171д у зв'язку із закінченням повноважень судді Турової О.М. призначено повторний автоматизований розподіл справи №804/1032/17, яким матеріали справи передано на розгляд судді Тулянцевій І.В.
Ухвалою суду від 16 травня 2017 року справу прийнято до провадження суддею Тулянцевою І.В. та призначено до розгляду у судовому засіданні на 31.05.2017 на 13-30 год.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона перебуває на обліку в Криворізькому центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію згідно з Законом України «Про державну службу» з 10.01.2008 року. Відповідачем 1 - Криворізьким центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області всупереч вимог чинного на момент виходу позивача на пенсію законодавства не була нарахована та виплачена грошова допомога у розмірі 10 місячних посадових окладів, що складало 10 510,00 гривень, у звязку із чим, вона просить стягнути її з відповідача в судовому порядку.
Позивач в судове засідання не зявилась. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження та просив позов задовольнити із викладених у ньому підстав.
Відповідач 1 - Криворізьке центральне обєднане управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що позивачу було відмовлено у виплати грошової допомоги при виході на пенсію, оскільки у 2011 році ОСОБА_1 не було звільнено з роботи у звязку із виходом на пенсію, а було переведено на інше місце роботи, у звязку із чим у Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відсутні підстави для виплати позивачу грошової допомоги у розмірі 10 місячних окладів у відповідності з частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» (чинною на момент виходу на пенсію). З урахуванням наведеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача 1 в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач 2 - Криворізьке північне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області позов не визнав, надав до суду заперечення на адміністративний позов, в яких зазначено, що дії Управління Пенсійного фонду України в Криворізькому районі Дніпропетровської області, правонаступником якого є відповідач 2, відповідають вимогам чинного на момент спірних правовідносин законодавства, оскільки право державного службовця на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів, передбачене частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» було виключено з 1 квітня 2014 року у звязку з набранням чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VІІ, у звязку з чим у відповідача не має правових підстав для виплати 10 посадових окладів позивачу при звільненні з посади 31 березня 2015 року. Поряд із цим, просив судове засідання проводити без участі представника управління.
Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до положень частини 6 вказаної норми.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Криворізькому центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з 10.01.2008 року та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу», яка була призначена зі зниженням віку відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На момент призначення пенсії за віком загальний стаж роботи складав 31 рік 3 місяці 27 днів, з них робота за Списком №2 становить 12 років 11 місяців 17 днів та робота як державного службовця 11 років 8 місяців 10 днів.
Розпорядженням Управління Пенсійного фонду в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу №162618 від 26 лютого 2008 року «Про перерахунок пенсії через перехід з виду на вид», позивач зазначена як працююча (а.с.49).
В ході розгляду справи також встановлено, що в період з 02.04.2007 року по 21.11.2011 року ОСОБА_1 працювала на посаді заступника начальника відділу обліку надходження платежів Управління Пенсійного фонду України в Центрально Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, правонаступником якого являється Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - Відповідач 1) (а.с. 4, 43).
Наказом Управління Пенсійного фонду України в Криворізькому районі Дніпропетровської області №14-ОС від 31.03.2015 року ОСОБА_1 Федорінву було звільнено з посади за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України на підставі заяви позивача, що підтверджується копією відповідного наказу (а.с.44). На момент звільнення з посади стаж державної службовця позивача склав 18 років 11 місяців 9 днів.
1 квітня 2015 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу із завою про перерахунок пенсії (а.с.51).
9 листопада 2015 року позивач звернулась до Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів у відповідності до вимог частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» (а.с.45).
За результатами розгляду вказаної заяви листом від 15 листопада 2016 року за вих. №3100-16 Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області надало позивачу відповідь, якою було відмовлено у виплаті вищезазначеної грошової допомоги, у звязку з тим, що 21 листопада 2011 року ОСОБА_1 було переведено для подальшої роботи в Управлінні Пенсійного фонду України в Криворізькому районі та рекомендовано позивачу за отриманням такої допомоги звертатись за останнім місцем роботи (а.с.46).
Не погодившись із відмовою Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у виплаті їй сум грошової допомоги, визначеної частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу», позивачка звернулась до суду із відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правовідносини щодо проходження державної служби, призначення пенсії державних службовців та порядок і умови виходу їх на пенсію врегульовані положеннями Конституції України, Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) та Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VІІ, який набрав чинності в частині виключення пункту 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» з 1 травня 2014 р. (далі Закон №1166).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України № 3723-XII, державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Субєктами правовідносин у цьому випадку є державний службовець та власник або уповноважений ним орган.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 30 Закону України № 3723-XII (в редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_1 для призначення пенсії як державного службовця 10.01.2008 року), крім загальних підстав, передбачених КЗпП, державна служба припиняється у разі досягнення державним службовцем граничного віку проходження держслужби (для жінок 55 років згідно зі статтею 23 цього ж Закону).
За приписами статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_1 для призначення пенсії як державного службовця 10.01.2008 року) було передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків не менше 25 років,для жінок не менше 20 років, у тому числі державної служби не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.
Згідно з положеннями частини 13 вищезазначеної статті було встановлено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога у розмірі 10 місячних посадових окладів.
Таким чином, з аналізу наведених вище норм, які діяли на момент призначення позивачеві пенсії державного службовця 10.01.2008 року, судом зясовано, що основними двома умовами для отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів є: наявність стажу державної служби не менше 10 років; вихід на пенсію, який передбачає обовязкове звільнення з посади.
Вищевикладений висновок суду щодо наявності вищенаведених двох умов для отримання вказаної грошової допомоги згідно частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на 10.01.2008 року), в тому числі і вихід на пенсію (обовязкове звільнення з посади) кореспондується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 3 червня 2014 року у справі № 21-170а14.
Суд також зазначає, що згідно з частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Як підтверджено матеріалами справи та не спростовано позивачем жодними належними та допустимими доказами, ОСОБА_1 після призначення пенсії державного службовця 10.01.2008 року залишилася працювати на посаді державного службовця та була звільнена за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію згідно статті 38 Кодексу законів про працю України лише 31 березня 2015 року, що підтверджується копією відповідного наказу про звільнення №14-ОС.
Разом з тим, як вбачається зі змісту статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII у редакції, чинній на момент звільнення позивача з посади державного службовця 31 березня 2015 року, частина 13 статті 37 вказаного Закону була виключена згідно абзацу 2 підпункту 2 пункту 24 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VІІ та згідно абзацу 1 частини 2 Прикінцевих положень Закону №1166, ці зміни набрали чинності з 1 травня 2014 року.
У редакції статті 37 Закону України «Про державну службу» чинній станом на 31 березня 2015 року взагалі не передбачено будь-яких виплат грошової допомоги державним службовцям при виході на пенсію.
Проаналізувавши норми чинного законодавства та обставини, встановлені в ході судового розгляду, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач у період з 10.01.2008 року до 31 березня 2015 року залишилася працювати на посаді державного службовця, вийшла на пенсію (звільнилася з посади) лише 31.03.2015 року та з урахуванням того, що частина 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» втратила чинність з 1 травня 2014 року, у позивача відсутні правові підстави для отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до вимог частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» станом на дату виходу позивача на пенсію (звільнення з посади) 31 березня 2015 року.
З огляду на викладене, суд приходить висновку, що відмова Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області позивачеві у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів при виході на пенсію є такою, що ґрунтується на нормах чинного законодавства України, оскільки позивач у період з 10.01.2008 року до переведення її для подальшої роботи в Управління Пенсійного фонду України у Криворізькому районі Дніпропетровської області продовжувала працювати на посаді державного службовця.
До того ж, суд звертає увагу, що за останнім місцем роботи, а саме до Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області позивач взагалі не зверталась щодо виплати грошової допомоги при виході на пенсію.
Таким чином, суд вважає, що в ході судового розгляду відповідачем 1 - Криворізьким центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області доведена правомірність своїх дій щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів, оскільки в березні 2015 року норми частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу», яким були передбачені такі виплати, втратили чинність.
Суд також зазначає, що в ході розгляду справи відповідачем 2 - Криворізьким північним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області доведено відсутність у нього правових підстав для нарахування та виплати грошової допомоги згідно з частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу», оскільки на момент призначення пенсії позивачці в 2008 році вона не була звільнена з посади, а продовжувала працювати на посаді державного службовця, що виключало підставу для виплати їй грошової допомоги у відповідності до положень вказаного Закону.
Слід також зазначити, що судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що у відповідача 1 не було законних підстав для відмови у виплаті їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів згідно до частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу», оскільки до неї повинна застосовуватися вказана норма у редакції, чинній на момент виходу на пенсію, а позивач вважає, що таким моментом є саме 10 січня 2008 року, з огляду на те, що вказані доводи позивача є помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки за загальновизнаними принципами права закони та інші нормативно-правові акти підлягають застосування у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин.
Враховуючи, що правовідносини між позивачем та відповідачем 1 щодо виплати вищевказаної грошової допомоги виникли на момент виходу позивача на пенсію (звільнення з посади) 31 березня 2015 року, а тому саме на цю дату і підлягає застосуванню норма статті 37 Закону України «Про державну службу», яка не передбачає обовязку щодо виплати позивачеві грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів при виході на пенсію (звільнення з посади).
При цьому, слід зазначити, що ототожнення позивачем поняття виходу на пенсію з призначенням пенсії державного службовця є безпідставним та таким, що суперечить вищенаведених висновкам Верховного Суду України за яким встановлено, що вихід на пенсію, пов'язаний зі звільненням з посади державної служби, та, в даному випадку, ці дві обставини не співпадають, а саме: призначення пенсії як державному службовцю позивачеві відбулося 10.01.2008 року при переході позивачу з пільгової пенсії, а вихід на пенсію повязується із її звільненням з посади державного службовця, який настав 31 березня 2015 року про що свідчить відповідна копія наказу про звільнення позивача з посади державного службовця.
Отже, посилання позивача про необхідність застосування до даних правовідносин частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» станом на 10.01.2008 року є безпідставними, оскільки вказана норма на момент виникнення правовідносин 31.03.2015 року не діє та є виключеною згідно із Законом №1166, який набрав чинності з 01.05.2014 року, а тому не може бути застосовано до даних правовідносин.
В той же час, є безпідставними і посилання позивача на те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі згідно до вимог статті 58 Конституції України, оскільки, у даному випадку, Закон №1166, яким виключено частину 13 статті 37 Закону України «Про державну службу», не має зворотної дії в часі та не розповсюджується на правовідносини, які виникли до 1 травня 2014 року.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі діяли у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із положень частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких у разі ухвалення рішення на користь субєкта владних повноважень, судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача з відповідача.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача 1 - Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, відповідача 2 - Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про стягнення грошових коштів відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови складено 26 липня 2017 року.

Суддя ОСОБА_2