Справа № 826/17976/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року № 826/17976/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві

про скасування податкового повідомлення-рішення від 21 червня 2016 року № 55383-13,

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 21 червня 2016 року № 55383-13 про нарахування податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 457,97 грн.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України, Цивільний кодекс України, Положення про Головне управління ДФС у Київській області, затверджене наказом ДФС України від 21 серпня 2014 року № 62, рішення Київської міської ради від 11 лютого 2016 року № 103/103, та зазначає, що Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення без наявності повноважень, оскільки позивач зареєстрована в Київській області. Позивач також зазначає, що відповідачем не вірно визначено базу оподаткування та вказує на те, що податок повинен сплачуватися і стягуватися, починаючи з 1 січня 2017 року.

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Податкового кодексу України та зазначив, що Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві правомірно та в межах своїх повноважень нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 457,97 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

21 червня 2016 року Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 55383-13, яким визначено ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання в розмірі 457,97 грн. за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, код платежу 18010200.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 8 листопада 2016 року № 11754/Д/99-99-11-02-01-14 залишено без змін податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві та рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 7 жовтня 2016 року № 6468/Д/26-15-10-02-16 про результати розгляду первинної скарги, а скаргу - без задоволення.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з пунктом 63.1 статті 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності до пункту 63.2 статті 63 ПК України взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Пунктом 63.3. статті 63 ПК України встановлено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об'єктів оподаткування або об'єктів, які пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об'єктами оподаткування і об'єктами, пов'язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв'язку з якими у платника податків виникають обов'язки щодо сплати податків та зборів. Такі об'єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов'язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об'єкти оподаткування і об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об'єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Згідно з пунктом 63.8. статті 63 ПК України особливості обліку платників податків за окремими податками, а також окремих категорій платників податків установлюються відповідними розділами цього Кодексу.

Пунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та з урахуванням положень пункту 56.21 статті 56 ПК України, згідно якого у разі неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, рішення приймається на користь платника податків, суд приймає до уваги позицію позивача відносно того, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки нараховується контролюючим органом за місцем проживання (реєстрації) платників податку. Разом з тим, враховуючи, що платник податку самостійно звертається до контролюючого органу про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку та враховуючи, що Податковий кодекс України надає право контролюючому органу визначати податкові зобов'язання платника податків за неосновним місцем обліку, судом буде надана оцінка податковому повідомленню-рішенню, виходячи з правомірності визначення позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, 2 листопада 2012 року між ОСОБА_1, як дарувальником, та ОСОБА_3, що діє як законний представник своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як обдаровуваними, укладено договір дарування квартири, за умовами якого дарувальник передає, а обдаровувані приймають у власність безоплатно в рівних частках кожен квартиру АДРЕСА_1.

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 належить на праві власності ? частина квартири АДРЕСА_1.

15 квітня 2013 року представником за законом - батьком ОСОБА_1 подано декларацію про майновий стан і доходи фізичної особи ОСОБА_2 за 2012 року, якою задекларовано отриманий дохід в розмірі 347 152 грн., що є ? оціночної вартості нерухомого майна (квартири), отриманого в дарунок.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.1.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України визначення платників податку в разі перебування об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Згідно з підпунктом 266.3.1. пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2. пункту 266.3 ПК України).

Згідно з підпунктом 266.4.1. пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

З урахуванням наведених норм права суд зазначає, що базою оподаткування об'єкта житлової нерухомості - квартири є різниця, між площею нерухомого майна та 60 км.м.

Разом з тим, як встановлено під час розгляду справи, загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 97,6 кв.м. Враховуючи наведене та з огляду на те, що ОСОБА_2 належить ? частка квартири, що становить 48,8 кв.м., відповідно, позивач не є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача відносно того, що оскільки рішення Київської міської ради, яким внесено зміни до порядку нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки прийняте 11 лютого 2016 року, то вказаний порядок може бути застосований до правовідносин з питань оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які виникнуть з 1 січня 2017 року, оскільки його не було прийнято та опубліковано у строк, визначений підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, оскільки рішенням Київської міської ради № 103/103 від 11.02.2016 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" лише внесено зміни до визначення об'єктів оподаткування нерухомого майна та не встановлено нового виду податку.

Крім того, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Тобто, в даному випадку не встановлюється новий податок та не змінюється його ставка, а лише змінюються вимоги до об'єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до ПК України, та якими має бути запроваджено механізм справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановленого ПК України, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та з огляду на те, що судом встановлено відсутність підстав для сплати позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд зазначає про протиправність податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 21 червня 2016 року № 55383-13 про нарахування податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 457,97 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 21 червня 2016 року № 55383-13 про нарахування податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 457 (чотириста п'ятдесят сім) грн. 97 коп.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1, виданий міським відділом № 2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 23.01.1998) судові витрати у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункт 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.А. Бояринцева