Справа № 2-а-418/10
Суддя: Наумова І. Й.
Дата ухвалення: 2010-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-418/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2010 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді: Наумової І.Й.,

при секретарі: Фіркаловій І.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя, про поновлення терміну виплат, визнання протиправними дії та стягнення недоплаченої щомісячної допомоги «Дітям війни» за 2006-2008 р.р.в сумі 3891гр.90 коп,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду 11.01.2010 року з вищевказаними вимогами. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року є дитиною війни, та йому відповідно до ст.6 зазначеного закону з 01.01.2006 року повинна була виплачуватися щомісячна державна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Але в продовж 2006-2008 роках зазначена допомога позивачу не виплачувалась, оскільки зазначені виплати було зупинено відповідними законами України про державний бюджет. Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й щодо зупинення дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Таким чином, позивач вважає, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України, відповідачем протиправно не нараховувалась їй зазначена щомісячна державна соціальна допомога як дитині війни, сума якої за 2006-2008 р. склала 3891 грн. 90 коп..

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

У судове засідання представник відповідача не зявився, надіслав клопотання щодо розгляду справи за відсутності представника та надав заперечення, в яких пояснив, що позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі та наполягав на відмові позивачу в позові за період з 01.01.2006 року до 31.12.2008 року у звязку із пропуском строку позовної давності відповідно до ст.ст.99 і 100 КАС України. Крім того відповідач пояснив, що позивач ОСОБА_1. дійсно знаходиться на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя, отримує пенсію за віком та є дитиною війни відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя у 2006-2008 роках діяло відповідно до діючого законодавства, оскільки виплату щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни було у зазначений період зупинено відповідними законами про держаний бюджет. Крім того, після винесення рішення Конституційним Судом України, хоча ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відновила свою дію, але це не надало відповідачу законодавчого права проводити зазначену виплату, оскільки дані виплати не були враховані до витратної частини Державного бюджету та не було збільшено фінансування на підвищення пенсій дітям війни.

Заслухав пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, оголосивши заперечення представника відповідача, та дослідивши інші докази, які знаходяться в матеріалах справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ксерокопій пенсійного посвідчення виданого на імя ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, випливає, що остання перебуває на пенсійному обліку відповідача, отримує пенсію за віком та має статус «дитини війни» відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року.

Згідно із ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в редакції від 18.11.2004 року, випливає, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пояснень позивача та письмових заперечень ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя, випливає, що в період 2006-2008 роках позивачу не здійснювалось нарахування та виплата зазначеної щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», випливає, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із ст.110 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року, дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2006 рік було зупинено, та встановлено, що дане підвищення у 2006 році запроваджується поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Проте, в продовж 2006 року, зазначене підвищення запроваджене не було. Ці положення Державного бюджету України за 2006 рік такими, що не відповідають Конституції України визнані не були та діяли протягом 2006 року.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя в 2006 році діяло відповідно до діючого на той час законодавства та не мало підстав для нарахування позивачам щомісячного підвищення до пенсії, а тому вважає, що в цієї частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року, дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено, з урахуванням ст.111 цього Закону, тобто крім зазначених виплат інвалідам, на яких не поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року, яке набрало чинності з моменту оголошення та було оприлюднене у «Офіційному віснику України» від 27.07.2007 року та потім й в інших офіційних виданнях України, були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й п.12 ст.71 та ст.111 зазначеного Закону, щодо зупинення та обмеження на 2007 рік дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, оскільки, в період з 01.01.2007 року по 08.07.2007 року, виплата зазначеного підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», який за часом свого прийняття був прийнятий пізніше закону який надавав право на отримання підвищення та регулював порядок виплати зазначеної допомоги, та оскільки позивач ОСОБА_1 не є інвалідом, тому суд вважає, що в даному випадку ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя, в зазначений період часу, діяло відповідно до діючого на той час законодавства та не мало підстав для нарахування позивачу щомісячного підвищення до пенсії, а тому позовні вимоги за період з 01.01.2007 року по 08.07.2007 року включно задоволенню не підлягають.

Крім того, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що з моменту ухвалення Конституційним судом України рішення №6-рп/2007 від 09.07.2007 року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й п.12 ст.71 та ст.111 зазначеного Закону, щодо зупинення та обмеження на 2007 рік дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ці неконституційні положення втратили свою чинність, а тому з 09.07.2007 року ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя, повинно було нараховувати та здійснювати позивачу виплати підвищення до пенсії, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у попередній редакції, що відповідачем зроблено не було, в результаті чого, цією бездіяльністю відповідача було порушено право позивача на отримання зазначеного підвищення до пенсії з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно.

Суд вважає, що оскільки відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, призначення, перерахунок та виплата пенсії покладено на районні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів, тому саме ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя повинно було вирішувати питання щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії позивачу відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, випливає, що для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суд вважає, що оскільки рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року було оприлюднене наприкінці липня 2007 року в офіційних виданнях України, тому позивач ОСОБА_3 повинен був дізнатися про своє порушене право саме з моменту оприлюднення зазначеного рішення, а тому й перебіг строку звернення до суду для позивача розпочався з моменту оприлюднення вказаного рішення.

Відповідно до ч.2 ст.101 КАС України, процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, та згідно із ч.1 ст.103 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати.

Суд приходить до висновку, що оскільки позивач звернувся до суду лише в січні 2010 року, та оскільки суд не знаходить підстав для поновлення цього строку, тому позовні вимоги позивача за період з 01.01.2006 року до 31.12.2008 року включно - задоволенню не підлягають у звязку із пропуском строку звернення до суду, відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, оскільки представник відповідача наполягав на застосуванні зазначеного строку.

Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 64, 124, 152 Конституції України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами» від 18.02.2010 р. та листом Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2010 р., ст.ст.1, 3, 6 ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також ст.ст.6-14, 71, 86, 99-103, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя, про поновлення терміну виплат, визнання протиправними дії та стягнення недоплаченої щомісячної допомоги «Дітям війни» за 2006-2008р.р. відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через Комунарський районний суд м.Запоріжжя, заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: І.Й.Наумова