Справа № 760/6326/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/6326/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Троян Н.М., Шелест С.Б.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Остапенко Я.Г., інспектора ВАП у м. Києві департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С., Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до Соломґянського районного суду м. Києва з позовом до Інспектора роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Остапенко Я.Г., інспектора ВАП у м. Києві департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С., Управління патрульної поліції у м. Києві та просив визнати незаконним і скасувати акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу автомобіля Chevrolet Lachetts. д.н.з НОМЕР_1 від 23.03.2017 року, складений інспектором роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Остапенком Я.Г., визнати протиправними дії інспектора ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С. при складанні постанови серії БР №732401 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, постанову серії БР №732401 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 510,00 грн. визнати незаконною і скасувати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.03.2017 року інспектором ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Дмитренко Н.С. відносно нього було винесено постанову серії БР №732401 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 510,00 грн.

Зазначена постанова була винесена на підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Вважає, що постанова про адміністративне правопорушення та акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу є незаконними, з огляду на наступне.

Інспектором роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Остапенком Я.Г. при складанні у невстановленому місці 23.03.2017 року о 23.40 год. акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу було фальсифіковано дійсні обставини справи, а саме зазначено, що автомобіль позивача порушив правила стоянки та суттєво перешкоджав дорожньому руху знаходячись у крайній лівій смузі.

Зазначив, що його автомобіль дійсно був розташований у лівій смузі на вул. Ползунова, а не на вул. Кірпи, навпроти входу до Південного залізничного вокзалу.

Вулиця Ползунова має односторонній рух у 3 полоси, будь - які дорожні знаки, які забороняють стоянку у крайній лівій смузі відсутні.

Більше того, відповідно до п. 15.3 ПДР України стоянка транспортних засобів дозволяється на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Таким чином вважає, що стоянка його транспортного засобу здійснювалась відповідно до ПДР України, в ряду інших автотранспортних засобів.

Будь-яких перешкод іншим учасникам дорожнього руху автомобіль позивача не чинив, що підтверджується відсутністю відповідних записів в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу і в постанові про накладення адміністративного стягнення.

З огляду на викладене зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 122 КУпАП.

В подальшому, інспектор ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Дмитренко Н.С. 24.03.2017 року при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення порушив норми чинного законодавства, а саме не пред'явив своє службове посвідчення, не роз'яснив позивачу його права, відмовився отримати від позивача пояснення та відмовився надати на вимогу позивача на ознайомлення докази.

Дані зазначені в постанові про накладення на позивача адміністративного стягнення не відповідають даним вказаним у акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а саме в акті час виявлення правопорушення зазначений 23.03.2017 року о 23:40 год., тоді як в постанові 23.03.2017 року о 00:40 год.; в акті місце вчинення правопорушення невідоме, а в постанові вул. Кірпи, 4, тоді як фактично автомобіль позивача був розташований на вул. Ползунова; в акті огляду вказано на наявність дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», за фактом такий дорожній знак відсутній на вул. Ползунова.

В постанові є посилання на п. 15.10 ПДР України «Стоянка заборонена». Однак, вказане посилання в постанові не ґрунтується на єдиному доказів, який був вивчений інспектором - акті огляду та тимчасового затримання. Крім того, п. 15.10 ПДР має вісім підпунктів, проте, інспектором Дмитренко Н.С. не надано посилання на конкретний підпункт.

За таких обставин, позивач вважає дії інспектора роти №4 батальйону №1 патрульної поліції УПП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Остапенка Я.Г. при складанні акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 23.03.2017 року протиправними так само як і дії інспектора ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С. при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити частково.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 24.03.2017 року інспектором ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Дмитренко Н.С. відносно позивача ОСОБА_2 було винесено постанову серії БР №732401 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 510,00 грн.

Зазначена постанова була винесена на підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 23.03.2017 року.

Позивач вважає, що постанова про адміністративне правопорушення є незаконними, а дії інспекторів при їх складанні неправомірними.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо визнання протиправними дії інспектора ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С. при складанні постанови серії БР №732401 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та скасувати її, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварини. Абзацом 2 ч. 5 ст. 14 Закону встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями частини 3 ст. 41 цього Закону встановлено, що порядок обгону та стоянки, а також питання організації руху та його безпеки регулюються правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 8.1 Розділу 8 «Регулювання дорожнього руху» ПДР, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 року №1306, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.2 Правил встановлено, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил, а п. 8.4 передбачено, що дорожні знаки поділяються, зокрема, на заборонені знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження у русі.

Стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу (п. 1.10 ПДР).

Пп. «а» п. 15.10 Розділу 15 «Зупинка і стоянка» Правил визначено, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до знаку 3.34 «Зупинку заборонено» Розділу 33 «Дорожні знаки» Правил забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлено, а саме, що 23.03.2017 року о 00:40 год. по вул. Кірпи, 4 у м. Києві, позивач здійснив стоянку в крайній лівій смузі проїздної частини зазначеної вулиці, в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» Підрозділу 3 «Заборонені знаки» Розділу 33 «Дорожні знаки» Правил, чим створив перешкоду дорожнього руху.

Зазначений дорожній знак розміщений над проїздною частиною вулиці Кірпи, 4 у м. Києві, що підтверджується здійсненою фото фіксацією цієї вулиці.

Вказаний дорожній знак розміщений таким чином, що його добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби.

Відповідальність за здійснення стоянки у непередбаченому для цього місці встановлено ч. 3 ст. 122 КУпАП, згідно якої перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем в позовній заяві зазначається та не заперечується, він здійснив стоянку на лівому боці дороги з одностороннім рухом, однак вказав, що на підставі абзацу 1 п. 15.3 Правил стоянка транспортного засобу у населеному пункті на лівому боці дороги,що має по одній смузі для руху в кожному напрямку дозволяється.

Окрім зазначеного вище, правило п. 15.3 ПДР України не стосується того випадку, коли відповідним забороненим знаком запроваджено певні обмеження руху. В даному випадку дорожнім знаком 3.34 Правил на вказаній ділянці вулиці Кірпи у м. Києві було заборонено зупинку і стоянку транспортних засобів.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення немає, оскільки вона за своєю формою та змістом відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, винесена уповноваженою на те особою, дії позивача правильно кваліфіковані інспектором ВАП у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дмитренко Н.С., тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо посилання позивача стосовно того, що його автомобіль знаходився не на вул. Кірпи в м. Києві а на вул. Ползунова, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, надаючи оцінку матеріалам справи та фото фіксації колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги зазначені вище посилання позивача.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що висновки інспекторів про порушення позивачем правил дорожнього руху та вчинення у зв'язку з цим адміністративного правопорушення є правомірними.

Інших належних доказів на підтвердження протиправності оскаржуваної постанови позовна заява не містить, і позивачем таких доказів суду не надано.

На підставі вище викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що розглядаючи справу про адміністративне правопорушення та виносячи за її результатами оскаржувану постанову, відповідачами не було порушено вимог закону, а, відтак, підстави для скасування оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, та відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.М. Троян,

С.Б. Шелест