Справа № 826/16145/16
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 січня 2018 року 15 год. 10 хв. № 826/16145/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа,Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ»,
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач, ДПІ), в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.09.2016 року № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на протиправність висновків акта перевірки від 12.09.2016 року № 8239/26-51-13-06/НОМЕР_2 про порушення ОСОБА_1 вимог податкового законодавства у зв?язку з недекларуванням за 2014 рік доходу та несплатою податку з доходів фізичних осіб за наслідками анулювання банком кредиторської заборгованості платника у сумі 2 740 250 грн. Позивач стверджує, що він не отримував від Банку письмове повідомлення, надіслане в порядку п. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, та жодний договір про припинення зобов'язань за кредитним договором з ПАТ «АКБ «Київ» не укладав. Поряд з цим, з тексту отриманого на адвокатський запит листа ПАТ «АКБ «Київ» позивачу стало відомо, що банк визнав заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором безнадійною та списав її за рахунок сформованих резервів. Таке відшкодування (списання) банком за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника (позивача) щодо сплати боргу. За наведених обставин позивач вважає, що висновок відповідача про отримання ним від банку додаткового блага спростовується документально.

В ході розгляду справи судом до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі також - ПАТ «АКБ «Київ»).

У призначеному судовому засіданні 28.11.2017 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю.

Відповідач та третя особа явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Натомість у матеріалах справи наявні письмові заперечення представника відповідача. Зокрема, в тексті заперечень представник відповідача повідомив суд про те, що в ході проведеної перевірки ДПІ встановлено, що ОСОБА_1 порушено вимоги п. 176.1 ст. 176, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, а саме: не задекларовано дохід, який був отриманий платником податків як додаткове благо від ПАТ «АКБ «Київ» за 2014 рік у сумі 2 740 250,10 грн. Дані обставини були встановлені контролюючим органом в результаті отримання листа ПАТ «АКБ «Київ» від 12.08.2016 року № 20/592.

Третя особа пояснень по суті позовних вимог та додаткові документи до суду не надала.

На підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України 28.11.2017 року суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено, що між ПАТ «АКБ «Київ» (позикодавцем) і ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір № 52 від 10.04.2006 року, згідно з яким позивач одержав у банку строковий кредит у сумі 180 000 доларів США (далі за текстом - кредитний договір). За умовами додаткових угод № 1 від 10.04.2007 року, № 2 від 09.04.2008 року і № 3 від 06.02.2009 року до кредитного договору, валюту кредиту було змінено і визначено, що кредит виданий позичальнику у розмірі 1 386 000 грн. зі сплатою 18% річних, та продовжено строк повернення кредиту до 07.04.2009 року.

У визначений кредитним договором строк ОСОБА_1 кредит та нараховані відсотки не повернула, що стало підставою для звернення ПАТ «АКБ «Київ» із цивільним позовом про стягнення боргу за вказаним кредитним договором до районного суду.

За результатами розгляду цивільної справи № 2-22/11 за позовом ПАТ «АКБ «Київ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту та зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «АКБ «Київ» про визнання недійсним договору про надання кредиту та додаткових угод Броварським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення від 12.10.2011 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Банку, а позов ОСОБА_1 - задоволений повністю.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Київської області від 01.12.2011 року № 22Ц-6409/2011 р., яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.01.2012 року та постановою Верховного Суду України від 11.07.2012 року, скасовано рішення районного суду від 12.10.2011 року та прийнято нове про задоволення позову ПАТ «АКБ «Київ» про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку боргу за кредитним договором у розмірі 1 473 318 грн., 37 243,34 дол. США., а в зустрічному позові ОСОБА_1 - відмовлено.

На виконання судового рішення у справі № 2-22/11 Броварським міськрайонним судом Київської області 22.12.2011 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Київ» сум у розмірах 1 473 318 грн. та 37 243,34 дол. США.

На підставі цього виконавчого листа старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції винесено постанову від 21.11.2013 року про відкриття виконавчого провадження № 40790028.

Згодом, упродовж періоду з 05.09.2016 року по 09.09.2016 року працівником ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік.

За результатами проведеної документальної перевірки відповідачем складено акт від 12.09.2016 року № 8239/26-51-13-06/НОМЕР_2, яким встановлено, що ОСОБА_1 у 2014 році отримала дохід за ознакою « 126» (дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо, сума боргу платника податку анульована кредитором за його самостійним рішенням) у сумі 2 740 250,10 грн. від ПАТ «АКБ «Київ», в результаті чого нею не задекларований, нарахований та не сплачений до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 465 598,92 грн., чим порушено вимоги ст. 36, пп. 49.18.5 п 49.18 ст. 49, пп. 164.2.17 п. 164.2, п. 164.1 ст. 164, п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України.

Також у тексі цього акта перевірки зазначено, що перевірка проведена на підставі відомостей з центральної бази даних ДРФО ДФС про суми виплачених доходів та листа ПАТ «АКБ «Київ» № 20/592 від 12.08.2016 року. Зокрема, своїм листом № 20/592 від 12.08.2016 року Банк підтвердив інформацію про те, що ОСОБА_1 нарахований дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом шляхом укладання договору про припинення зобов?язань.

30.09.2016 року на підставі цього акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» за № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 465 598,92 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 116 569,73 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення від 30.09.2016 року протиправним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі за текстом - ПК України) (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 163.1 ст. 163 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.

Загальний оподатковуваний дохід є будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Згідно із п. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема, у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету визначено ст. 168 ПК України. Зокрема, у пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 ПК України вказано, оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. При цьому, якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

В ході розгляду даної справи суд встановив, що ПАТ «АКБ «Київ» склало на адресу ОСОБА_1 письмове повідомлення (лист) № 08.2.2/2808 від 09.12.2014 року, в тексті якого зазначено, що заборгованість за кредитним договором № 52 від 10.04.2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та Банком, визнано безнадійною та 27.11.2014 року списано банком за рахунок страхового резерву в сумі 49 107,94 дол. США та 2 005 257,21 грн., в тому числі 1 386 000 грн. - кредит, 49 107,94 дол. США - проценти, 619 257,21 грн. - проценти.

Також, у цьому листі Банку вказано, що відшкодування (списання) банком за рахунок резерву безнадійної заборгованості за вказаним кредитним договором не є підставою для припинення вимог Банку щодо сплати ОСОБА_1 вищезазначеного боргу. Банк продовжує претензійно-правову роботу і просить в найкоротший термін погасити існуючу заборгованість. Крім того, Банком звернуто увагу боржника - ОСОБА_1 на те, що остання має неухильно виконати пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

В тексті свого позову позивач заперечував, а відповідач та третя особа під час судового розгляду справи не підтвердили належними документальними доказами факт вручення зазначеного повідомлення ПАТ «АКБ «Київ» від 09.12.2014 року ОСОБА_1 або уповноваженій ним особі. А саме у матеріалах справи наявні докази надіслання Банком 10.12.2014 року на адреси ОСОБА_1: 07400, АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 поштових відправлень за № 917 і № 909.

Згідно наданої банком копії інформаційного повідомлення з електронної бази Укрпошти про відстеження пересилання поштових відправлень, поштове відправлення № 909 вручене адресату (одержувачу) особисто 20.12.2014 року.

Разом з тим, оригінали/засвідчені копії відповідних повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень за № 917 і № 909 з розписками одержувача ні відповідач, ні третя особа суду без поважних причин не пред?явили.

В подальшому ПАТ «АКБ «Київ» у відповідь на запит ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 29.07.2016 року № 8027/10/26-51-13-04-17 надав лист № 20/592 від 12.08.2016 року. У даному листі від 12.08.2016 року Банк повідомив контролюючий орган про те, що 27.11.204 року ПАТ «АКБ «Київ» (протокол засідання Правління ПАТ «АКБ «Київ» № 60) прийнято рішення щодо визнання безнадійною та списання за рахунок сформованих резервів заборгованості за кредитним договором з позичальником ОСОБА_1 (кредитний договір № 52 від 10.04.2006 року) відповідно до Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 172. Також Банк зазначив, що 09.12.2014 року направив ОСОБА_1 повідомлення про визнання заборгованості безнадійною та списання за рахунок сформованих резервів, та на виконання пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України банк включив суму боргу до податкового розрахунку за формою № 1ДФ за ознакою доходу « 126» за 4-ий квартал 2014 року.

Проаналізувавши зміст описаних вище листів Банку, суд дійшов висновку, що станом на момент надання відповіді на запит контролюючого органу (12.08.2016 року) ПАТ «АКБ «Київ» продовжував претензійно-правову роботу щодо існуючої заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1, і мав намір отримати заборгованість, яка визнана безнадійною та 27.11.2014 року списана Банком за рахунок страхового резерву.

Тобто, в даному випадку ПАТ «АКБ «Київ» не повідомляв позивача про анулювання (прощення) боргу за кредитним договором у розумінні п. «д» пп. 164.2 ст. 17 п. 164.21 ст. 164 ПК України, а навпаки у листі від 09.12.2014 року № 08.2.2/2808 підтвердив свої наміри про продовження претензійно-правової роботи щодо існуючої заборгованості та її стягнення.

Більш того за даними наданої позивачем інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 05.10.2016 року, достовірність якої не спростована третьою особою, вбачається, що виконавче провадження № 40790028, відкрите на підставі виконавчого листа у цивільній справі № 2-22/2011 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, наразі триває.

Також наявні матеріали справ не містять документального підтвердження факту укладання між ПАТ «АКБ «Київ» та ОСОБА_1 договору про припинення зобов?язань за кредитним договором та/або договору про анулювання (прощення) боргу за кредитним договором, в якому було б зазначено, яка саме сума є анульованою (прощеною) позивачу та відповідно до вимог податкового законодавства має визначення додаткового блага.

Отже, оскільки описані вище листи Банку містили інформацію, що заборгованість позивача за кредитним договором, визнана безнадійною та списана Банком за рахунок страхового резерву, а не анульована (прощена) ОСОБА_1, що за своєю правовою природою має різні правові наслідки, як для позичальника так і для кредитодавця, то суд приходить до висновку, що визначене контролюючим органом позивачу грошове зобов'язання в розмірі 465 598,92 грн. не є додатковим благом в розумінні податкового законодавства. А тому, як наслідок, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 30.09.2016 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів позивач під час звернення з даним позовом до суду судовий збір не сплачувала на підставі норм п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Водночас позивач у своєму клопотанні від (вх. від 01.03.2017 року) вказує на те, що нею були понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1 500 грн. На підтвердження даних обставин позивач надала суду копії договору про надання правової допомоги № 4 від 10.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Поліщук Р.М., додатку № 1 від 16.02.2017 року («Гонорар. Умови та порядок розрахунків») до такого договору, акта виконаних робіт (наданих послуг) від 16.02.2017 року, довідки ПАТ «КБ «Приватбанк» від 28.12.2017 року щодо платіжної операції проведеної 16.02.2017 року з платіжної картки ОСОБА_1 на користь Поліщук Р.М.

Зокрема, за змістом акта виконаних робіт (наданих послуг) від 16.02.2017 року, складеного та підписаного сторонами до договору № 4 від 10.10.2016 року, адвокат надав ОСОБА_1 наступні юридичні послуги: 1) написання, оформлення та подання позовної заяви, - на що витрачено час у кількості 2-х годин; 2) вивчення заперечень відповідача та написання клопотання про витребування доказів, - на що витрачено час у кількості 1-ї години. Загальна вартість наданих послуг за цим актом становить 1 500 грн.

Дослідивши зазначені вище документи суд дійшов наступного висновку.

За змістом норм ч. 1 і 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються втому числі витрат, пов'язаних з розглядом справи, - витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 134 цього Кодексу витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат береться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Поряд з цим, в силу приписів ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року № 4191-VI (із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року), розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З наведеної норми Закону вбачається, що вказаним положеннями передбачено відшкодування витрат за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Підготовка позову, надання консультацій, вивчення документів по справі в цілому під вказаний перелік не підпадає, а тому не підлягає компенсації згідно з положеннями даного Закону.

Таки чином, заява позивача в частині стягнення розміру судових витрат, які складають витрати на правову допомогу, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 2, ст.ст. 5 - 11, ст. 19, ст.ст. 72 - 77, ст. 90, ст. 139, ст. ст. 241 - 246, ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.09.2016 року № .

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими в ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя О.В. Дегтярьова