Справа № 333/3196/17(2-а/333/166/17)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2017 року справа № 333/3196/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року (ухвалену в м. Запоріжжі суддею Варнавською Л.О.)

у справі №333/3196/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в Комунарський суд м. Запоріжжя з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя про визнання неправомірною відмови у призначенні пенсії та зобов'язання провести обчислення, призначення та виплату пенсії за вислугу років з 27 квітня 2017 року відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року в розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За змістом адміністративного позову, позивач вказує на неправомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, оскільки має право та достатній стаж роботи для призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги, на час виникнення спірних відносин окремого нормативного акта, який би регулював порядок призначення, виплати та перерахунку спеціальних пенсій окремим категоріям громадян не прийнято, тому відповідач не має підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_2 27 квітня 2017 року звернувся до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року та подав копії паспорта, ідентифікаційного коду, військового квитка, трудової книжки, послужного списку, довідки про заробітну плату та її складові (а.с. 8-9).

Листом від 11 травня 2017 року №48/Д-1, відповідач, посилаючись на положення пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213 повідомив про відсутність законних підстав для призначення пенсії, оскільки нормативний акт щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних не прийнятий.

На підставі військового квитка, послужного списку, записів трудової книжки, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач, зокрема (а.с. 10-20):

- з 10 листопада 1984 року по 29 грудня 1986 року проходив службу в армії (2 роки 1 місяць 19 днів);

- з 06 травня 1987 року по 09 листопада 1994 року працював на посадах молодшого та середнього начальницького складу органів внутрішніх справ - старшина, молодший лейтенант, лейтенант, старший лейтенант міліції міліціонером та слідчим (7 років 6 місяців 3 дні);

- з 14 листопада 1994 року по 25 серпня 2005 року та з 19 серпня 2013 року по 08 лютого 2017 року працював на посаді слідчого Запорізької транспортної прокуратури, прокурором-криміналістом, начальником слідчого відділу управління прокуратури Запорізької області, прокурором Вільнянського району Запорізької області, прокурором Жовтневого району м. Запоріжжя, старшим прокурором та прокурором прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, старшим прокурором відділу процесуального керівництва управління прокуратури Запорізької області, прокурором Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, заступником та першим заступником прокурора Запорізької області (14 років 3 місяці 2 дні), звільнення 08 лютого 2017 року відбулося внаслідок скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача та застосування до спірних відносин положень статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, наявності у позивача необхідної вислуги років та стажу роботи на прокурорський посадах.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією та висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

До 1 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах прийнято не було.

Отже, з 01 червня 2015 року пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VII дію Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ припинено в частині призначення пенсій працівникам прокуратури.

Проте, з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, частиною 1 статті 86 якого передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення у період з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року вислуги років не менше 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Також, частиною 2 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини 8 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів, у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Частиною 1 статті 15 закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор України; перший заступник Генерального прокурора України; заступник Генерального прокурора України; заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор; заступник Генерального прокурора України - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

Відповідно до досліджених судами документів та наведених положень Закону, вислуга років позивача (військова служба, робота на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ та прокурорських посадах) перебільшує 23 роки, у тому числі на прокурорських посадах понад 14 років.

Звернення до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за вислугу років відбулося після звільнення позивача у зв'язку із скороченням кількості прокурорів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач у спірних відносинах підміняє поняття прийняття закону та набрання законом чинності. Так, Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII прийнято 14 жовтня 2014 року (окремі положення цього Закону набрали чинності 26 жовтня 2014 року), а Закон набрав чинності 15 липня 2015 року (зокрема стаття 86 цього Закону), тобто після остаточного набрання чинності 01 квітня 2015 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VII.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час звернення із заявою позивач мав право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року, відповідач не довів правомірність своєї відмови у призначенні пенсії позивачу на підставі цього закону.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, та постановив обґрунтоване рішення про задоволення заявлених позивачем позовних вимог , і оскільки під час апеляційного розгляду даної справи будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено, постанову суду першої інстанції у справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена і підписана 09 січня 2018 року.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим