Справа № 431/3921/17
Суддя: Колядов В. Ю.
Дата ухвалення: 2018-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 431/3921/17
Провадження № 2-а/431/4/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2018 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Колядова В.Ю.,

за участю секретаря Башинського Д.С,

представника відповідача ОСОБА_1,

позивачів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3,

представника позивачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Старобільськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Старобільської районної ради Луганської області про визнання рішення таким , що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і визнання його незаконним та нечинним,-

В С Т А Н О В И В:

29.08.2017 року ОСОБА_2,ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулись до Старобільського районного суду луганської області з адміністративним позовом до Старобільської районної ради Луганської області з вимогою про визнання рішення Старобільської районної ради сьомого скликання двадцятої сесії № 20/1 від 10.08.2017 року незаконним та нечинним й таким , що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили , тобто ст. 72 п.4 , п.17 ч.6 ст.55 , та п.5 ч.1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згодом, 16.11.2017 року, позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_10, звернулись з заяви до суду про відмову від своїх позовних вимог.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що Старобільська районна рада сьомого скликання на двадцятій сесії 10 серпня 2017 року розглянувши лист Старобільської районної державної адміністрації № 1746 від 31.07.2017, прийняла рішення № 20/1 , яким внесено зміни до Регламенту Старобільської районної ради сьомого скликання, а саме: 1.1. пункт 2.14.11 вважати пунктом 2.14.12, а пункт 2.14.11 викласти в такій редакції: «Згідно частини 29 пункту 1 статті 43 недовіра голові районної державної адміністрації, може бути висловлена за результатами його звіту та оцінки його діяльності за відповідний звітний період, у разі підтвердження негативних результатів його роботи». І далі за черговістю по тексту. 1.2. пункт 3.3.4. Регламенту викласти у наступній редакції: «У своїй діяльності голова ради є підзвітним раді і може бути звільнений з посади радою шляхом таємного голосування за результатами звіту голови ради та оцінки його діяльності за відповідний звітний період, у разі підтвердження рішення ради негативних результатів його роботи». 1.3. пункт 3.3.5. Регламенту викласти у наступній редакції: «Питання про звільнення голови ради на вимогу не менш третини депутатів за відповідного рішення ради може бути внесено або не внесено на розгляд ради у передбаченому регламентом порядку». Вказане рішення не відповідає правовому акту віщої юридичної сили, тобто ст. 72, п. 4, п.17 ч. б ст. 55, та п. 5, п. 29 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і має бути визнаним судом нечинним.

09.10.2017 року від голови Старобільської районної ради ОСОБА_11 до Старобільського районного суду надійшло заперечення проти адміністративного позову в якому зазначається , що рішення районної ради, яке оскаржується, прийняте в межах діючого законодавства, вимоги позивачів, викладені в позовній заяві, абсолютно не обґрунтовані і тому не підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Старобільська районна рада є органом місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Стаття 140 Конституції України наголошує - «місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного обєднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селищ та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування...». Відповідно до ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного обєднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцева рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»). Рішення приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради (загальний склад Старобільської районної ради - 34 депутати). При цьому вказані рішення приймаються відкритим-поіменним або, в окремих випадках, таємним голосуванням. Більшість при цьому складає - 18 депутатів (50 % + 1 голос) і більше.

Позивачі в позовній заяві вказують на те, що рішення районної ради про внесення змін до Регламенту Старобільської районної ради сьомого скликання прийнято на підставі листа Старобільської районної державної адміністрації (далі - РДА). І це не протирічить діючому законодавству, оскільки відповідно до ч. 13 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч. 4 ст. 34 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися крім іншого, головою місцевої державної адміністрації, або першим заступником голови місцевої держадміністрації, у разі відсутності її голови згідно з ч. З ст. 39 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації». При цьому коло питань, які може вносити голова місцевої державної адміністрації, не обмежене. Тобто, законодавством не передбачено обмежень стосовно ініціювання головою РДА питань щодо, наприклад, внесення змін до регламенту ради, оскільки діяльність РДА в частині делегованих районною радою повноважень також повязана з дотриманням норм Регламенту Старобільської районної ради. Тим більше, що Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» (п. 29 ч. 1 ст. 43, ст. 44, ст. 72) та Закон України «Про місцеві державні адміністрації» (ч. 1 ст. 14, ст.ст. 29; 34), інші нормативні акти передбачають тісну взаємодію між районними радами, як представницькими органами місцевого самоврядування, та органами державної виконавчої влади в особі місцевих державних адміністрацій.

Далі позивачі наголошують на тому, що , оскаржуване рішення ради не відповідає Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме п. 5; 29 ч. 1 ст. 43, ч. 4, п. 17 ч. 6 ст. 55, ст. 72 Закону, і тому має бути скасоване. Але при цьому позивачі не надають будь-яких вагомих аргументів, в чому саме полягає невідповідність або ж незаконність оскаржуваного рішення районної ради зазначеним вище нормам Закону.

На думку відповідача, також не зрозуміло, про що мали намір наголосити позивачі, коли вказували у своєму позові що обґрунтуванням позовних вимог є те, що затвердження регламенту ради та питання недовіри голові РДА вирішуються виключно на пленарних засіданнях ради, адже це і так очевидно та зрозуміло як діяли депутати районної ради. Тобто, і Регламент і зміни до нього були затверджені більшістю депутатів саме на пленарному засіданні Старобільської районної ради.

Далі позивачі цитують норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме, ст. ст. 55; 72, які стосуються голови районної ради та голови місцевої державної адміністрації в частині звітування зазначених посадових осіб та звільнення голови районної ради і висловлення недовіри голові місцевої державної адміністрації. Також цитується ст. 46 зазначеного Закону в частині визначення ролі Регламенту в діяльності місцевої ради. І далі позивачами робиться висновок, що «Регламент ради має силу нормативного акту, виконання та дотримання якого є обовязковим на території Старобільського району. Регламент встановлює та визначає крім іншого' процедуру прийняття рішень, процедуру окремих видів діяльності ради та інші процедури». Далі повторюючись, позивачі знову наголошують на тому, що регламент визначає процедурні питання роботи ради та порядок проведення її сесій, тобто, відповідно і прийняття рішень. Але після цього позивачі роблять абсолютно не вірні висновки.

Так позивачі наголошують на тому, що Верховна Рада України відповідними статтями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме, п. 5; 29 ч. 1 ст. 43, ч. 4, п. 17 ч. 6 ст. 55, ст. 72 Закону, врегулювала питання про звільнення голови ради та висловлення недовіри голові відповідної місцевої державної адміністрації, і далі стверджують, що конкретизувати, розширювати та тлумачити встановлений порядок може лише Верховна Рада України. Але твердження в частині конкретизації, можливо в деякій мірі і розширення, не вірне, оскільки самі позивачі вказують на те, що Регламент Старобільської районної ради є підзаконним актом. І тому пропоную звернутися до посібника, видавництва Одеської національної юридичної академії 2006 року, під назвою «Основи правознавства України», який рекомендований Міністерством освіти та науки України. На 55 сторінці цього посібника у розділі 2.9. (Закони та підзаконні акти) глави 2 Основні поняття теорії права, читаємо наступне: «Підзаконні акти - це нормативні акти, які видані на основі, на виконання та з метою конкретизації законів». Через абзац читаємо: «ОСОБА_12 підзаконнйх актів: 4-тим іде - рішення органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів». Тож, як бачимо, рішення органів місцевого самоврядування, як підзаконні акти, можуть прийматися (видаватися) з метою конкретизації або ж деталізації законів. Тому і Регламент Старобільської районної ради, який затверджується рішенням районної ради, має статус підзаконного акта, і може містити більш деталізовані або конкретизовані норми що регулюють певні правовідносини. Тому твердження позивачів про незаконність та неможливість затвердження рішенням на сесії районної ради змін до Регламенту щодо конкретизації певних умов для звільнення голови районної ради та висловлення недовіри голові місцевої державної адміністрації - абсолютно безпідставні. Тим більше, хронологія або ж послідовність певних дій щодо звільнення голови районної ради або висловлення недовіри голові РДА закладена у самих нормах Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про місцеві державні адміністрації». Так відповідно до ч. 4 ст. 55 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» - голова ради підзвітний раді, тобто звітує перед радою, а вже потім, далі по тексту - може бути звільнений. Відповідно до ч. 1 ст. 72 зазначеного вище Закону - голова РДА також спочатку звітує перед радою, а вже згідно з ч. 1 ст. 72 Закону - депутати можуть висловити недовіру голові РДА. Так само і за Законом України «Про місцеві державні адміністрації» - ч. 6 ст. 34 Закону - голова РДА звітує перед радою, а вже згідно з наступною ч. 7 тієї ж ст. 34 зазначеного Закону - депутати можуть висловити недовіру голові РДА. Як бачимо, законодавець вже заклав в норми законів певну послідовність дій, а саме, спочатку звіт, а потім, при певних умовах, звільнення або висловлення недовіри. Це положення закладено і в ст. 43 Конституції України, де сказано, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Також слід звернути увагу і на загальне трудове законодавство.

Також відповідач для остаточного затвердження тези щодо права і можливості внесення змін до регламенту, з метою конкретизації законів, запропонував звернутися до судової практики з цього приводу.

Так, 27 травня 2016 року Старобільською районною радою було прийнято рішення № 9/1 «Про недовіру голові Старобільської районної державної адміністрації...». Голова РДА звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Старобільської районної ради від 27.05.2016 року про недовіру голові РДА. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15.08.2016 року у справі № 812/576/16 позовні вимоги задоволено. Головним чинником для постанови суду першої інстанції стало те, що висловлення недовіри голові державної адміністрації має бути наслідком негативних результатів його діяльності після відповідної оцінки такої діяльності районною радою, тобто, висловленню недовіри голові РДА або ж звільненню (стосовно голови ради) має передувати звіт і виявленні негативні наслідки діяльності зазначених посадових осіб. 28.09.2016 року Донецький апеляційний адміністративний суд своєю Ухвалою апеляційну скаргу залишив без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду - залишив без змін. Ухвалою апеляційного адміністративного суду підтверджено необхідність умов для висловлення недовіри голові РДА, а саме, настання негативних результатів його діяльності після відповідної оцінки такої діяльності районною радою. Також апеляційний адміністративний суд звертає увагу на постанову Верховного Суду України від 03.04.2007 року в якій зазначено, що зважаючи на те, що наслідком висловлення недовіри голові державної адміністрації є припинення його публічної служби на цій посаді, рішення ради з цього питання повинно бути ухвалене на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Після зазначеного голосування депутат ОСОБА_12 запропонував вилучити перше питання з порядку денного, а саме питання щодо внесення змін до Регламенту ради. Однак ця пропозиція підтримки не знайшла. Проголосувало за таку пропозицію лише 8 депутатів. Тобто, абсолютна меншість від загального складу ради (загальний склад ради - 34 депутати). Після цього відбулося голосування за порядок денний в цілому, тобто з питанням щодо внесення змін до Регламенту районної ради. За такий порядок денний проголосувало - 18 депутатів, а саме, більше половини депутатів від загального складу ради. Тому, зрозуміло, питання про внесення змін до Регламенту Старобільської районної ради сьомого скликання розглядалося цілком виважено і законно. Якби депутати, а саме їх більшість вважали і вирішили, що питання не готове до розгляду на пленарному засіданні та потребує попереднього опрацювання на засіданні будь-якої постійної комісії районної ради або ж на засіданні декількох постійних комісій ради, то більшістю своїх голосів, тобто своїм голосуванням вони могли будь яке питання зняти з порядку денного (в т.ч. питання внесення змін до Регламенту) та направити його на доопрацювання до будь якої постійної комісії. Але, як бачимо, більшість депутатів вирішили це питання порядку денного розглядати саме на цій сесії районної ради. Також слід зазначити, що відповідно до ч. 10 ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації, тобто можна сказати, рішення будь якої постійної комісії не є остаточним, а носить рекомендаційний, дорадчий характер. Остаточне рішення приймається на пленарному засіданні ради більшістю депутатів від загального складу ради (18 голосів і більше) згідно зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Тому, враховуючи все викладене, відповідач вважає, що в даному випадку не внесення на розгляд оскаржуваного питання на постійну комісію не може бути підставою для скасування рішення.

На думку відповідача, наголошення позивачів на тому, що проект оскаржуваного рішення не був оприлюднений у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» в засобах масової інформації, не заслуговує на увагу, тому що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобовязані оприлюднювати проекти рішень, що підлягають обговоренню. А оскільки доповнення, які вносилися до Регламенту, фактично повторюють або ж дублюють в більш зрозумілій формі норми Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про місцеві державні адміністрації» в частині звільнення голови районної ради та висловлення недовіри голові місцевої державної адміністрації, про що зазначалося вище, то при таких обставинах не було порушенням вказаної норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» стосовно не оприлюднення проекту рішення.

У підсумку відповідач зазначає, що рішення про внесення змін до Регламенту Старобільської районної ради сьомого скликання від 10.08.2017 року № 20/1 прийнято в межах повноважень, відповідно до норм діючого законодавства, у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо.

В судовому засіданні, позивачі які з*явились ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4, свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_1, заперечував проти позову, послався на раніш подані заперечення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Статтею 77 КАС України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 1 ст.11 цього ж Закону визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Згідно ст.24 ЗУ Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рiшення органiв мiсцевого самоврядування з мотивiв їх невiдповiдностi Конституцiї чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обовязковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невідємною частиною протоколу сесії ради.

Рішення сільської, селищної, міської ради у п'ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов'язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

У разі незгоди сільського, селищного, міського голови (голови районної у місті ради) з рішенням виконавчого комітету ради він може зупинити дію цього рішення своїм розпорядженням та внести це питання на розгляд відповідної ради.

Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обовязковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

В актах та проектах актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування не може бути обмежено доступ до інформації про витрати чи інше розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним чи комунальним майном, у тому числі про умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримують ці кошти або майно, а також до іншої інформації, обмеження доступу до якої заборонено законом.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ч.4 ст. 55 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» у своїй діяльності голова ради є підзвітним раді та може бути звільнений з посади радою шляхом таємного голосування. Питання про звільнення голови ради може бути внесено на розгляд ради на вимогу не менш як третини депутатів від загального складу ради.

У відповідності до ст. 72. ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві державні адміністрації є підзвітними відповідним районним, обласним радам у виконанні програм соціально-економічного і культурного розвитку, районних, обласних бюджетів, підзвітними і підконтрольними у частині повноважень, делегованих їм відповідними районними, обласними радами, а також у виконанні рішень рад з цих питань.

Районна, обласна рада може шляхом таємного голосування висловити недовіру голові відповідної місцевої державної адміністрації, на підставі чого Президент України приймає рішення і дає відповідній раді обґрунтовану відповідь.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з положень статті 44 КАС України , в якій зазначається , що учасники справи мають рівні процесуальні права та обовязки. Учасники справи зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обовязки. Учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Суд також дійшов висновку про те, що позивачі не обґрунтували та не довели у суді, саме в чому і з яких саме правових підстав рішення Старобільської районної ради сьомого скликання двадцятої сесії № 20/1 від 10.08.2017 року, є незаконним та нечинним й таким , що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили. Яка саме посадова особа Старобільської районної ради, порушила ст. 72 п.4 , п.17 ч.6 ст.55 , та п.5 ч.1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» при підготовці та прийнятті рішення Старобільської районної ради сьомого скликання двадцятої сесії № 20/1 від 10.08.2017 року.

З обліком викладеного, керуючись ст.ст.44, 47 ,77, 78, 241-246,250,255 КАС України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Старобільської районної ради Луганської області про визнання рішення Старобільської районної ради сьомого скликання двадцятої сесії № 20/1 від 10.08.2017 року незаконним та нечинним й таким , що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, тобто ст. 72 п.4 , п.17 ч.6 ст.55 , та п.5 ч.1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчий кімнаті та проголошені у судовому засіданні 04 січня 2018року.

Головуючий- суддя: Колядов В.Ю,