Справа № 809/31/18
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"09" січня 2018 р. справа № 809/31/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., перевіривши матеріали

позовної заяви Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шевченка 21"

до Коломийської міської ради

про визнання незаконними та нечинними рішення №1529-21/2017 від 25.05.2017 в окремій його частині, рішення №2042-26/2017 від 16.11.2017 та зобовязання передати на баланс приміщення, загальною площею 24,2 кв.м за адресою: вул. Шевченка, 21, м. Коломия, Івано-Франківська область, -

ВСТАНОВИВ:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шевченка 21" 04.01.2018 звернулося в суд з позовною заявою до Коломийської міської ради про визнання незаконними та нечинними рішення №1529-21/2017 від 25.05.2017 в окремій його частині, рішення №2042-26/2017 від 16.11.2017 та зобовязання передати на баланс приміщення, загальною площею 24,2 кв.м за адресою: вул. Шевченка, 21, м. Коломия, Івано-Франківська область.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем безпідставно віднесено нежитлове приміщення за адресою: вул. Шевченка, 21, м. Коломия, Івано-Франківська область, загальною площею 24,2 кв.м до комунальної власності територіальної громади м.Коломия, оскільки воно є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку, яке одночасно з приватизацією передається у спільну власність жильців цього будинку, а тому не підлягає списанню з балансу будинку і передачі до комунальної власності міста.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шевченка 21" правовідносини, з приводу яких виник спір вважає, публічно-правовими та такими, що належать до юрисдикції адміністративного суду. Вказана позиція позивача є помилковою з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, в спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послу (пункт 7 частини першої статті 4 вказаного Кодексу).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Правовий статус рад визначено Законом України Про місцеве самоврядування в Україні, зі змісту статті 10 якого встановлено, що ради є органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси відповідних територіальних громад та здійснюють повноваження, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, виконавчі органи місцевого самоврядування (виконавчі комітети, відділи, управління, тощо) діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно зі частинами 3 та 5 статті 16 цього Закону матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також обєкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

У правовідносинах, з приводу яких виник спір, відповідач Коломийська міська рада, діє як власник відповідних об'єктів комунальної власності у порядку, встановленому законом.

Таким чином, предметом спору у даній справі є захист права власності, порушеного відповідачем, а доведення позивачем неправомірності дій відповідача є спором про доведення права на таке майно. Зважаючи на те, що позивач в своїй позовній заяві заявляє право на майно, то фактично існує спір про право на це майно.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій та зобовязання до вчинення дій не є публічно-правовими, оскільки предметом такого спору є захист права власності, права володіння, користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна, тобто, має місце спір приватно-правового характеру, що в свою чергу виключає можливість його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Враховуючи наведене, у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про списання з балансу житлових будинків відповідних приміщень та віднесення його до комунальної власності, подальше оспорювання юридичною особою правомірності набуття права на спірний обєкт повинно вирішуватися у порядку господарського судочинства.

Враховуючи вказане, справа за позовною заявою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Шевченка 21" до Коломийської міської ради про визнання незаконними та нечинними рішення №1529-21/2017 від 25.05.2017 в окремій його частині, рішення №2042-26/2017 від 16.11.2017 та зобовязання передати на баланс приміщення, загальною площею 24,2 кв.м за адресою: вул. Шевченка, 21, м. Коломия, Івано-Франківська область, відноситься до юрисдикції господарських судів.

Керуючись статтями 170, 243, 248, 256, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Шевченка 21" у відкритті провадження в адміністративній справі № 809/31/18 за позовом до Коломийської міської ради про визнання незаконними та нечинними рішення №1529-21/2017 від 25.05.2017 в окремій його частині, рішення №2042-26/2017 від 16.11.2017 та зобовязання передати на баланс приміщення, загальною площею 24,2 кв.м за адресою: вул. Шевченка, 21, м. Коломия, Івано-Франківська область.

Розяснити Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Шевченка 21", що даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів.

Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1