Справа № 554/7507/17
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції:Січиокно Т.О

Суддя-доповідач: Сіренко О.І.

09 січня 2018 р. Справа № 554/7507/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 27.10.2017р., суддя Січиокно Т.О., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36002 повний текст складено 27.11.2017р. по справі № 554/7507/17

за позовом ОСОБА_2

до Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції України у Полтавській області

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ

25 вересня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції України у Полтавській області в якому просив суд:

- визнати дії інспектора роти № 1 Управління патрульної поліції у м.Полтава старшого лейтенанта поліції Більна С.К. щодо складання постанови серії БР № 034753 від 15.09.2017 року про адміністративне правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу, протиправними;

- визнати постанову серії БР № 034753 від 15.09.2017 року про адміністративне правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу протиправною та скасувати її.

27 жовтня 2017 року постановою Октябрського районного суду м. Полтави залишено без задоволення адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції України у Полтавській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів його вини працівниками поліції надано не було, в тому числі будь-яких відеоматеріалів порушення, що зафіксовані на відповідному носії в регламентованому порядку.

При цьому додає, що працівник поліції не ознайомив його із записом вчинення адміністративного правопорушення, не надав запитувану ним інформацію та взагалі відмовився щось коментувати, при цьому повідомивши, що порушення правил дорожнього руху зафіксовано на відео телефоном марки Samsung.

Також вказує, що постанова в справі про адміністративне правопорушення не може бути винесена без розгляду адміністративної справи співробітником поліції, інакше така постанова буде вважатися незаконною. Відтак поліцейський не може виписати постанову без розгляду справи, а справу розглядати поліцейський може тільки в управлінні поліції. Якщо ж поліцейський розгляне справу на місці вчинення правопорушення, або не розгляне взагалі, це є підставою для скасування постанови та накладення штрафу відповідно.

Відповідач, в надісланих запереченнях на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Разом з цим просив розглянути справу без його участі.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до положень ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи проведено без участі сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 15.09.2017 року о 09 годині 30 хв. ОСОБА_2 проїхав на регульованому перехресті вул. Зіньківська та Кондратенка у м. Полтава на заборонений сигнал світлофору, чим порушив вимоги п.8.7.3. Правил дорожнього руху.

Цього ж дня інспектором роти №1 батальйону УПП у місті Полтава ДПП старшим лейтенантом поліції Більна С.В. було винесено постанову серії БР №034753 про визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 425 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з відеозапису нагрудного реєстратора, наданого відповідачем, вбачається, що гр. ОСОБА_2 вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, будь-яких порушень в діях інспектора УПП при прийнятті рішення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.2 ст.122 КУпАП під час розгляду справи не встановлено, відтак на позивача правомірно накладено відповідачем стягнення в межах санкції даної статті та співмірно тяжкості вчиненого.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Приписами ст. 75 КАС України встановленно, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч.2 ст.33 КУпАП).

Положення ст. 22 КУпАП встановлюють право органу (посадової особи), які уповноважені вирішувати справу, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Статтею 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 70, 77, ч.3 ст.85, ст.153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ч.1 ст.85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ст. 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в ч.3 ст.238), ч.3 ст.109, ст.ст. 110, 115, ч.ч. 1, 3 і 5 ст. 116, ч.3 ст.116-2, ч.ч. 1 і 3 ст. 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), ст.ст. 118, 119, ст.ст. 134, 135, 185-3, ст. 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), ст. 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається (ч.1 ст.258).

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч.2 ст.258).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (ч.3 ст.258).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4 ст.258).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5 ст.258).

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч.6 ст.258).

За приписами ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол (у випадку його складання) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно із ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу (ч.1 ст.279).

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (ч.2 ст.279).

За змістом ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, - знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. (п.3 ч.1 ст.288 КУпАП).

Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 року за № 1408/27853 затверджена Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція).

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10).

При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення поліцейський може звільнити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням (п. 12).

Так, ч.2 ст.122 КУпАП передбачено порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 8.7.3 Правил дорожнього руху встановлено, що жовтий сигнал світлофору забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Пунктом 8.10 ПДР передбачено, що у разі подання світлофором сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед розміткою 1.12, а якщо її не має не ближче 10 метрів до світлофору, пішохідного переходу, а якщо вони відсутні перед перехрещуванню проїзною частиною.

Пунктом 8.11 ПДР передбачено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 16.8 ПДР водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

В судовому засіданні апеляційної інстанції судом було досліджено відеозапис створений співробітниками поліції.

Колегія суддів зазначає, що з даного відео вбачається, що позивач натиснув на гальма перед світлофором, але, через швидкість руху, не зміг зупинити транпортний засіб та перетнув розмітку 1.12, проте не здійснював руху далі перетинаючи перехрестя, а зупинився перед пішохідним переходом пропускаючи пішоходів, не створюючи при цьому небезпеки дорожнього руху для інших автомобілів. Крім того, з відеозапису неможливо достовірно встановити, який саме сигнал світлофору був ввімкнений на момент перетину позивачем розмітки 1.12.

Також колегія суддів зауважує, що єдиним доказом вчинення позивачем порушення пп. "е" п. 8.7 Правил дорожнього руху, а саме проїзду перехрестя на заборонений, червоний сигнал світлофору, який наданий відповідачем, є відеозапис події, здійснений з мобільного телефону працівника поліції.

Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п.9 ч.1 ст.31 та ст. 40 Закону України "Про національну поліцію".

При цьому норма статті 31 Закону України "Про національну поліцію" є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України "Про національну поліцію".

Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Обов`язковою умовою її використання є виконання частини 2 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію".

Частиною 2 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з матеріалів справи, докази дотримання умов, передбачених ч.2 ст.40 Закону України "Про національну поліцію" щодо події порушення позивачем пп. "е" п. 8.7 Правил дорожнього руху, за що позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, відсутні.

Колегія суддів зазначає, що за допомогою нагрудного реєстратора здійснювалося лише фіксування працівниками поліції ознайомлення ОСОБА_2 з відеозаписом, створеним на мобільний телефон працівника поліції та процедури оформлення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи зазначене, даний доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення не може вважатися доказом отриманим законним шляхом, оскільки він отриманий не у відповідності до вимог спеціальної норми, а саме ст. 40 Закону України "Про національну поліцію".

Сам позивач на відеозаписі стверджує, що адміністративне правопорушення не скоював, оскільки зупинився не перетинаючи перехрестя. При цьому додає, що у працівників поліції відсутні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки фіксація правопорушення здійснена на носії, а саме на мобільний телефон, який використано не в регламентованому законом порядку.

З урахуванням вищезазначеного, об'єктивні докази, які б достеменно свідчили про скоєне позивачем порушення пп. "е" п. 8.7 Правил дорожнього руху, за що його притягнуто до відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП в матеріалах справи відсутні.

За нормами ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також колегія суддів зазначає, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Поліцейський, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, залежно від установлених обставин зазначає у рішенні про наявність або відсутність вини конкретної особи у його вчиненні та за результатами розгляду справи по суті на підставі статті 247 КУпАП приймає рішення щодо закриття справи про адміністративне правопорушення у зв'язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем, всупереч положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст.ст. 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом апеляційної інстанції обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч.3 ст.2 КАС України, оскільки обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП, у зв'язку з чим приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови від 27.10.2017 року зазначив, що позивачу вручено копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, працівником поліції запропоновано позивачу переглянути відеозапис скоєного ним правопорушенння з нагрудної відеокамери поліцейського.

Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено зазначені вище обставини справи, що підтверджується відеозаписом, наданого відповідачем до суду.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що з відеозапису працівника поліції вбачається, що відповідачем взагалі не була дотримана процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2, оскільки поліцейський, який розглядав справу про адміністративні правопорушення, не представився, не оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто саме притягається до адміністративної відповідальності, не роз'яснено позивачу його права і обов'язки, а лише надано позивачу для ознайомлення постанову та повідомлено про те, що на зворотній стороні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зазначені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Також працівником поліції не складено протокол про адміністративне правопорушення, який мав бути додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення, хоча ОСОБА_2 оспорював допущене правопорушення і адміністративне стягнення стосовно нього.

Враховуючи вище встановлене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова інспектора роти №1 УПП у місті Полтава ДПП старшого лейтенанта поліції Більна С.В. серії БР № 034753 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, вказана постанова підлягає скасуванню відповідно до вимог ст. 202 КАС України з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 313, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1,4 ч.1 ст.317, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 27.10.2017р. по справі № 554/7507/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора роти № 1 Управління патрульної поліції у м.Полтава старшого лейтенанта поліції Більна С.К. щодо складання постанови серії БР № 034753 від 15.09.2017 року про адміністративне правопорушення та накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БР № 034753 від 15.09.2017 року про адміністративне правопорушення та накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Спаскін О.А. Любчич Л.В.