Справа № 234/18531/17
Суддя: Марченко Л. М.
Дата ухвалення: 2018-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/84/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2018 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

судді Марченко Л.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м.Краматорську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПФУ у м.Краматорську про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Розгляд даної справи розпочатий судом на підставі ст.183-2 ч.1 п.2 КАС України (в редакції, що діяла на час відкриття провадження - 07.12.2017 року) в порядку скороченого провадження, а завершений за правилами спрощеного позовного провадження на підставі ст.262 КАС України, п.10 Перехідних положень КАС України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року) .

Згідно позову, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є внутрішньо переміщеною особою та з 2014 року перебуває на обліку в УПФУ у м.Краматорську, де отримувала пенсію за віком шляхом її перерахування на картковий банківський рахунок. Однак починаючи з грудня 2016 року виплату пенсії позивачці було припинено за результатами проведеного інформаційного обміну УПФУ у м.Краматорську з УПСЗН Краматорської міської ради з причини нібито її не проживання за адресою, вказаною у довідці переселенця. Позивачка вважає дії відповідача стосовно припинення виплати пенсії неправомірними та просить суд зобов'язати УПФУ у м.Краматорську поновити виплату пенсії, виплативши виниклу заборгованість.

Відповідач УПФУ у м.Краматорську в особі голови комісії з припинення управління Макаренко Л.В. позов не визнав та надав письмові заперечення, згідно яким зазначив, що з 01.07.2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ у м.Краматорську як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України по матеріалам електронної пенсійної справи. З 14.06.2016 року набрала чинності постанова КМУ №365 від 08.06.2016 року, якою передбачено, що призначення (відновлення) пенсій органами ПФУ можуть прийматися на підставі копії рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених виконавчими органами міських рад. На виконання вказаної постанови за результатами звірки з УПСЗН Краматорської міської ради з 01.12.2016 року виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено. Для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 повиненна звернутися особисто до УПФУ у м.Краматорську та підтвердити своє проживання на підконтрольній Україні території. Вважає позов необґрунтованим та в його задоволенні просить відмовити.

Суд, дослідивши доводи позову та заперечень, надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у м.Юнокомунарівськ Донецької області (а.с.8-9), перемістилася з тимчасово окупованої території до м.Краматорська Донецької області, де проживає АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Краматорського УПСЗН від 06.07.2016 року №1426/71262 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.13)

Згідно копії пенсійного посвідчення (а.с.11) та відомостей, зазначених у письмових запереченнях відповідача, ОСОБА_1 з 01.07.2014 року перебуває на обліку в УПФУ у м.Краматорську, як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України, яка отримує пенсію за віком.

Письмовими запереченням відповідача підтверджується той факт, що з 01.12.2016 року виплату пенсії позивачці було припинено за результатами звірки з УПСЗН Краматорської міської ради відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 року №365, під час якої встановлено, що довідка про взяття ОСОБА_1 на облік осіб, які переміщені з тимчасово окупованої території України, від 12.12.2015 року № скасована.

Однак припиняючи 01.12.2016 року виплату пенсії позивачці з підстав не проживання на підконтрольній території та скасування довідки переселенця, відповідач не врахував те, що останній 06.07.2016 року Краматорським УПСЗН видано нову довідку №1426/71262, якою підтверджується факт проживання ОСОБА_1, як внутрішньо переміщеної особи, у м.Краматорську. Вказану обставини під час звірки з УПСЗН Краматорської міської ради відповідачу не могли бути не відомі.

Таким чином, спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачці з 01.12.2016 року на підставі не підтвердження її місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачці з 01.12.2016 року.

Відповідач УПФУ у м.Краматорську у своїх письмових запереченнях посилається, що на момент складання заперечень позивачка до управління за поновленням виплати пенсії не зверталася та не підтвердила своє фактичне місце проживання, що позбавляє відповідача можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії. Однак це спростовується як документально - фактом видачі позивачці нової довідки переселенця, так і за законом.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з грудня 2016 року позивачці припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо встановлених підстав, а факт проведення звірки та рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам соціального захисту населення, не є таким рішенням у розумінні ч.1 ст. 49 Закону №1058.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивачки статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивачки, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Посилання відповідача УПФУ у м.Краматорську на постанову КМУ №365 від 08.06.2016 року та п.17 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, як на підставу для припинення виплати пенсії не спростовує висновків суду щодо неправомірності дій відповідача, оскільки наведений цей документ є підзаконним нормативним актом.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відповідач всупереч конституційним гарантіям, без законних підстав, протиправно припинив позивачці ОСОБА_1 виплату пенсії, а отже право на пенсію останньої підлягає захисту та поновленню, а позовні вимоги задоволенню.

З врахуванням викладеного, суд визнає неправомірними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії, зобов'язавши останнього поновити нарахування та виплату пенсії позивачці від моменту припинення з погашенням виниклої заборгованості, оскільки саме такий спосіб захисту сприяє відновленню порушеного права позивача на отримання сум призначеної пенсії, яка є власністю позивачки.

Згідно ст.371 ч.1 п.1 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі наведеного, слід допустити негайно виконання даної постанови суду, якою присуджена виплата пенсії ОСОБА_1, що була неправомірно припинена, у межах суми стягнення за один місць.

При зверненні з позовом до суду позивачкою ОСОБА_1 судовий збір не оплачувався, за заявою позивачки ухвалою суду від 07.12.2017 року сплату судового збору було відстрочено на строк до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.139 ч.1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На момент звернення з позовом до суду розмір судового збору у даній категорії справ становив 640 грн. Вирішуючи питання про сплату судового збору на момент ухвалення рішення у справі, відповідно до ст.139 КАС України, ст.5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає оплаті за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - УПФУ у м.Краматорську Донецької області, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.2, 6-15, 229, 241-246, 255, 262, 297, 371, п.10 Перехідних положень КАС України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року) суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області (вул.Поштова, 5 м.Краматорська, Донецька обл., 84302; ) щодо припинення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) з 01.12.2016 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області (вул.Поштова, 5 м.Краматорська, Донецька обл., 84302; ) поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) з 01.12.2016 року та сплатити заборгованість.

Допустити негайно виконання рішення суду про присудження ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) виплати пенсії у межах суми стягнення за один місць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області (вул.Поштова, 5 м.Краматорська, Донецька обл., 84302; ) судовий збір в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.)на користь держави в особі Державної судової адміністрації України, (вул.Липська, 18/5, м.Київ, 01601, ) за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві; код банкуотримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складання. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М.Марченко