Справа № 826/23095/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 січня 2018 року № 826/23095/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування рішень Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про застосування фінансових санкцій від 3 вересня 2015 року № 0030/26-59-21-69 та № 0031/26-59-21-69.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України, закони України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», «Про акцизний збір та алкогольні напої та тютюнові вироби», Правила роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року № 854 та зазначає, що рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про застосування фінансових санкцій від 3 вересня 2015 року № 0030/26-59-21-69 та № 0031/26-59-21-69 підлягають скасуванню, оскільки контролюючим органом неправомірно зроблені висновки про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податкового законодавства.

Представник відповідача в судові засідання не з'явився, заперечень чи пояснень по суті заявлених позовних вимог не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

17 серпня 2015 року за результатами проведеної фактичної перевірки магазину-кафетерію, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами складено акт від № 26/449/21/, яким встановлено порушення вимог статті 11, статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

В акті зазначено, що перевіркою встановлено факт продажу споживачеві 100 грам горілки «Пшеничної» для споживання на місці, на що видано фіскальний чек від 11 серпня 2015 року № 4763, суб'єктом господарювання до перевірки не надано дозвільних документів, підтверджуючих статус громадського харчування в даному закладі. Також, перевіркою встановлено факт зберігання вина «Перлина Інкерману» місткістю 0,75 л, за ціною 79 грн., виробник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкерманський завод марочних вин», на якій відсутня марка акцизного податку встановленого зразка.

В акті перевірки зазначено, що від підписання наказу та направлення на перевірку суб'єкт господарювання відмовився, для ознайомлення та підписання акту перевірки суб'єкт господарювання не з'явився, про що складено акт відмови від підписання матеріалів фактичної перевірки та акт відмови від підписання та отримання акта перевірки.

На підставі складеного акту перевірки Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняті рішення про застосування фінансових санкцій:

- від 3 вересня 2015 року № 0030/26-59-21-69, яким за порушення статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 6 800 грн.;

- від 3 вересня 2015 року № 0031/26-59-21-69, яким за порушення статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини четвертої статті 11 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 481/95-ВР) алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до підпункту 14.1.4., підпункту 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний податок - це непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції). Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Відповідно до пункту 226.2 ст. 226 ПК України наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України (пункт 226.3 статті 226 ПК України).

Згідно пункту 226.9 статті 226 ПК України вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.10.2010 № 1251 затверджено Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі - Положення № 1251).

Відповідно до пункту 19 Положення № 1251, наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати акцизного податку та легальності ввезення товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві під час проведення перевірки встановлено факт зберігання вина «Перлина Інкерману» без наявності марки акцизного податку встановленого зразка. В акті перевірки зазначено про здійснення фотофіксації пляшки вина.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2015 року про відкриття провадження у справі витребувано від відповідача всі матеріали, що були взяті відповідачем до уваги при прийнятті рішення, проте відповідачем ухвала суду не виконана, доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення не надано.

Позивач під час розгляду справи зазначив, що пляшка вина була відкоркована в зв'язку з реалізацією вина на розлив. Доказів на підтвердження своєї позиції позивачем також не надано. Проте, позивачем на підтвердження придбання товару вина «Перлина Інкерману» з дотриманням вимог законодавства надано видаткову накладну від 9 квітня 2015 року № 23-0011555.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В контексті наведеного суд зазначає, що Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві під час розгляду даної адміністративної справи не доведено факту зберігання вина «Перлина Інкерману» без наявності марки акцизного податку встановленого зразка та, відповідно, правомірності прийнятого рішення від 3 вересня 2015 року № 0031/26-59-21-69, яким за порушення статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000 грн.

Відносно висновків відповідача про порушення позивачем статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в зв'язку з реалізацією алкогольного напою на розлив, а саме: 100 грам горілки для споживання на місці за відсутності дозвільних документів, підтверджуючих статус громадського харчування в даному закладі, суд зазначає наступне.

За визначенням статті 1 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно із частиною шостою статті 15-3 Закону № 481/95-ВР продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Основні вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим і спрямовані на забезпечення прав споживачів щодо належної якості товару і рівня торговельного обслуговування визначені Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року №854 (далі - Правила № 854).

За визначенням у пункті 2 Правил № 854 роздрібна торгівля алкогольними напоями - це діяльність з продажу алкогольних напоїв безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах ресторанного господарства. Роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

За змістом пункту 22 Правил № 854 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Відповідно до пункту 1.4 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції в Україні від 24 липня 2002 року № 219 (далі - Правила № 219), суб'єктами господарської діяльності здійснюється діяльність у сфері ресторанного господарства після їх державної реєстрації в установленому законодавством порядку. Роздрібна торгівля алкогольними напоями і тютюновими виробами в закладах (підприємствах) ресторанного господарства здійснюється суб'єктами господарської діяльності за наявності відповідних ліцензій.

Суб'єкти господарської діяльності у сфері ресторанного господарства при облаштуванні закладу (підприємства) згідно з обраним типом (класом) повинні мати необхідні виробничі, торговельні та побутові приміщення, а також обладнання для приготування та продажу продукції.

Вимоги, що пред'являються до виробничих, торговельних та побутових приміщень закладів (підприємств) ресторанного господарства, обладнання, інвентарю, переліку послуг, технологічних режимів виробництва продукції, встановлюються законодавством України.

Відповідно до пункту 1.5 Правил № 219 заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс).

Вибір типу закладу (підприємства) ресторанного господарства та класу ресторану або бару здійснюється суб'єктом господарської діяльності самостійно з урахуванням вимог законодавства України.

Згідно з пунктом 1.6 Правил № 219 відкриття закладу (підприємства) ресторанного господарства узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 219 суб'єктами господарської діяльності у сфері ресторанного господарства здійснюється діяльність згідно з асортиментом продукції, затвердженим відповідно до типу та класу даного закладу (підприємства) керівником підприємства, а також забезпечується наявність продукції, зазначеної у меню, прейскуранті.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що продаж алкогольних напоїв для споживання на місці повинен здійснюватись суб'єктом господарювання після державної реєстрації, узгодження його статусу підприємства ресторанного господарства та безпосередньо на підставі ліценції на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві видано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями в магазині-кафетерію за адресою: АДРЕСА_1.

На підтвердження віднесення магазину-кафетерію до закладів громадського харчування, позивачем надано довідку головного державного санітарного лікаря Дніпровського району м. Києва від 13 грудня 2006 року № 3267, згідно якої торгівельні та допоміжні приміщення кафе за адресою: АДРЕСА_1 відповідають санітарно-гігієнічним вимогам для підприємств громадського харчування; асортиментний перелік продукції, затверджений головним державним санітарним лікарем Дніпровського району м. Києва від 13 грудня 2006 року та висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 13 грудня 2006 року № 127.

З урахуванням наведеного суд зазначає про необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо порушення позивачем частини шостої статті 15-3 Закону № 481/95-ВР.

З огляду на встановлені у суді обставини суд приходить до висновку про протиправність рішення від 3 вересня 2015 року № 0031/26-59-21-69, яким за порушення статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 6 800 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про застосування фінансових санкцій від 3 вересня 2015 року № 0030/26-59-21-69.

3. Скасувати рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про застосування фінансових санкцій від 3 вересня 2015 року № 0031/26-59-21-69

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 974 (дев'ятсот сімдесят одна) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (м. Київ, вул. Багговутівська, 26).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункт 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.А. Бояринцева