Справа № 308/11395/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/12/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Шинкар Т.І., Пліша М.А.

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Пакистану ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (головуючий суддя Світлик О.М. ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгород о 11 год. 49 хв.) від 14.11.2017 року у справі №308/11395/17 за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Пакистану ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця з України,-

ВСТАНОВИВ:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України 14.11.2017 року звернувся до суду з позовом до громадянина Пакистану ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить на підставі частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити з України.

Разом з адміністративним позовом до суду надійшло клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просить в порядку частини 9 статті 183-7 КАС України надати дозвіл на затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства терміном до шести місяців.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2017 року клопотання задоволено.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2017 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції громадянин Пакистану ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що згідно частини 5 статті 26, частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття цього рішення. Однак, йому не було відомо про наявність рішення про його примусове повернення і виконати таке рішення добровільно він не мав можливості, оскільки відносно нього було застосовано адміністративне затримання, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального права.

Відповідачем в апеляційній скарзі заявлено клопотання про розгляд даної справи без його участі.

Позивач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 11 листопада 2017 року громадянин Пакистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 був виявлений та затриманий в складі групи осіб прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Ужгород» в 2500 м. від лінії державного кордону на напрямку 282 прикордонного знаку, який мав намір незаконно перетнути кордон з України в Словацьку Республіку. Документи що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України відсутні, що підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 11.11.2017 року складеним начальником 1-го відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Ужгород» капітаном ОСОБА_2

Рішенням Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12.11.2017 року про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, вирішено примусово повернути за межі України громадянина Пакистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Цим же Рішенням передбачено розміщення даного іноземця у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з одночасною подачею позову при примусове видворення, оскільки громадянин Пакистану ОСОБА_3 українською мовою не володіє, родичів на території України немає, які б надали допомогу у поверненні до країни походження, бажає потрапити до країн Західної Європи, буде ухилятися від виїзду за межі території України, і з його слів на батьківщину він повертатися не має бажання.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 3 цієї статті визначено, що один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Згідно з частиною 5 вказаної статті іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 1 статті 30 Закону № 3773-VI передбачено обставини примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, а саме центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону № 3773-VI, примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Факт незаконного перебування відповідача на території України підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі.

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Судом встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання відповідача на ту обставину, що йому не відомо про прийняття рішення про примусове повернення, оскільки таке прийняте 12.11.2017 року та громадянин Пакистану ОСОБА_3 ознайомлений з таким на зрозумілій мові, що підтверджує його підпис.

Крім того, долучену до апеляційної скарги копію закордонного паспорта громадянина Пакистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 із перекладом, а також копію розрахунку про переказ коштів, суд апеляційної інстанції вважає неналежним доказом, оскільки при затримані відповідача, у нього були відсутні вказані документи. Даний факт підтверджується протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 11.11.2017. Крім того, немає доказів, що громадянин Пакистану ОСОБА_3 перебував в Україні на законних підставах, чи мав намір перебувати, оскільки з його пояснень вбачається, що наміру залишитись в Україні він не мав, що також підтверджує його затримання 11.11.2017 року в складі групи осіб в 2500 м. від лінії державного кордону на напрямку 282 прикордонного знаку і він мав намір незаконно перетнути кордон з України в Словацьку Республіку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятимуться від виконання рішення про примусове повернення з України, у громадянина Пакистану ОСОБА_3 відсутні документи що надають право на перебування на території України, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження та достатніх коштів для повернення до країни походження не має, працевлаштуватись на території України не має змоги.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Адміністрація Державної прикордонної служби/МВС/СБУ від 23.04.2012 року № 353/271/150, рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6).

Матеріали справи свідчать про те, що про прийняте рішення про примусове повернення з України повідомлено відповідача, дане рішення були оголошене останньому у присутності перекладача, про що свідчать його підпис у рішенні та не оскаржене.

Відповідно до частини 2 статті 183-7 КАС України (чинного на час вирішення спірних правовідносин), у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У розглядуваній адміністративній справі винесена судом 14.11.2017 року ухвала про затримання громадянина Пакистану ОСОБА_3 та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Ухвала суду відповідачем не оскаржена і підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 268, 271, 272, 288, 316, 321, 325, 329, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Пакистану ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2017 року у справі № 308/11395/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар