Справа № 490/8334/17
Суддя: Чулуп О. С.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/579/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Чулуп О.С.

при секретарі - Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Центрального об?єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва

про визнання дій протиправними, зобов?язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального об?єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з 06.07.2017р., зобов?язати зарахувати до стажу, що дає право на щомісячне довічне грошового утримання судді, період проходження військової служби, та з урахуванням виплат на оздоровлення згідно з довідкою №8-11/15/2017 від 05.07.2017р. Апеляційного суду Миколаївської області, та зобов?язати провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки щодо стажу, що дає право на щомісячне довічне грошового утримання судді, Апеляційного суду Миколаївської області №4-49 від 05.07.2017р. Позивач вказує, що в липні 2017р. пішов у відставку з посади судді Апеляційного суду Миколаївської області та в липні 2017р. йому було призначено виплату щомісячного довічного грошового утримання судді. Позивач вказує, що відповідач при визначенні стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, не взяв до уваги період проходження військової служби, а відтак розмір його щомісячного довічного грошового утримання визначено відповідачем у відсотках від його заробітної плати на рівні 80%, тобто при визначенні такого розміру взято лише стаж його роботи на посаді судді військового та апеляційного суду - 20 років і 1 місяць 25 днів. Позивач вказує, що до стажу його роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім стажу роботи суддею, повинно бути включено період проходження військової служби - 11 років 9 місяців 11 днів, разом же його стаж на посаді судді, та строк військової служби складає більш ніж 31 рік, і при такому стажі розмір його щомісячного довічного грошового утримання має бути визначений у розмірі 90% від його заробітної плати.Позивач вказує, що в вересні 2017р. він звертався до відповідача із заявою про здійснення перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання в зв?язку із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, часу проходженням військової служби, проте йому було відмовлено. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вийшов у відставку з посади судді під час дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів"(№2453 від 07.07.2010р.) відповідно до п.11 розділу ХІІІ якого стаж судді, що виходить у відставку, визначається відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим законом. Позивач вказує, що на посаду судді він був обраний за Законом України "Про судоустрій і статус суддів " №2862 від 15.12.1992р., а тому позивач вважає, що стаж роботи на посаді судді слід обчислювати з урахуванням норм вказаних законів. Позивач вказує, що вірність розрахунків стажу його роботи на посаді судді підтверджується і поданням голови Апеляційного суду Миколаївської області №4-49. Позивач при обгрунтуванні своїх вимог посилається на рішення Конституційного суду України №4-рп/2016,№3-рп/2015,№5-рп/2002,№19-рп/2004,№8-рп2005, №10-рп/2008, №3-рп/2013, положення Європейської хартії про закон "Про статус суддів", Рекомендації CM/Rec 12 Комітету Міністрів Ради Європи (ухвалено Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010р.)

Окрім цього позивач також вказує, що на розмір його щомісячного довічного грошового утримання впливає також і розмір грошового утримання працюючого судді, до якого на його думку повинно входити також і відповідна частка допомоги на оздоровлення. Позивач вказує, що в жовтні 2017р. він звертався до відповідача із заявою про здійснення перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання в зв?язку із наданням йому довідки про включення до розміру заробітної плати також і виплат на оздоровлення, проте йому було відмовлено.В обгрунтування своїх вимог позивач вказує, що виплати на оздоровлення входять до структури грошового утримання працюючого судді, та з цих виплат вираховувались відповідні внески до Пенсійного фонду України.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав вказаних в письмовому запереченні на позов. Відповідач, зокрема вказав, що до стажу роботи на посаді судді слід зараховувати лише роботу на посаді судді судів України, арбітра арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Відповідач вказує, що норма ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (№2453 від 07.07.2010р.) регулює порядок виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за роботу безпосередньо лише на посаді судді, а не на посадах, які можуть враховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідач вказує, що стаж роботи позивача на посаді судді згідно записам його трудової книжки складає 20 років і 1 місяць 25 днів, і зараховувати до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання, період військової служби, та виплати на оздоровлення є безпідставним.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записам в трудовій книжці позивача останній крім інших періодів праці, в період з 12.05.1997р. по 15.11.2010р. працював суддею військового суду Миколаївського гарнізону, в період з 03.01.2011р. по 05.07.2017р. суддею Апеляційного суду Миколаївської області.

Судом встановлено, що згідно послужного списку військовослужбовця Збройних силах СРСР, України - позивач в період з 01.08.1985р. по 12.05.1997р. проходив дійсну військову службу в Збройних силах СРСР, України.

Судом досліджено розрахунок стажу судді до подання Апеляційного суду Миколаївської області №4-49 від 05.07.2017р. згідно якого стаж роботи позивача на посадах, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання станом на 05.07.2017р. складає: служба в Збройних силах СРСР, України - 11 років 08 місяців 18 днів, на посаді судді військового суду Миколаївського гарнізону - 13 років 08 місяців 16 днів, на посаді судді Апеляційного суду Миколаївської області - 06 років 06 місяців 02 дні, а загалом - 31 рік 11 місяці та 05 днів.

Судом досліджено рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.05.2008р., залишеним без зміни ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2010р. згідно якого період військової служби позивача з 01.08.1985р. по 18.04.1997р. зараховано до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання працюючого судді.

Таким чином, суд вважає, що питання про зарахування позивачу стажу військової служби в стаж роботи суддею для отримання права на відставку та довічного грошового утримання судді у відставці вже вирішено у судовому порядку, має ознаки преюдиції та підлягає виконанню всіма особами, установами, організаціями та органами України.

Також, з матеріалів провадження також вбачається, що державні органи, у віданні яких знаходиться обрахування відповідного стажу судді, - Державна судова адміністрація України, кадрові органами військового та апеляційного суддів, - виконали вказані судові рішення щодо зарахування цього стажу та щомісячних виплат.

Судом досліджено лист заступника голови Державної судової адміністрації України №17-4437/10 від 07.07.2010 року видно, що до стажу роботи, який врахований для призначення щомісячного грошового утримання зараховується час проходження військової служби в період з 01.08.1985 по 18.04.1997 року - 11 років 8 місяців 27 днів. Також зазначено, що всього стаж роботи судді ОСОБА_1., якій дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання станом на 23.06.2010р. складав 24 роки 9 місяців 28 днів.

Судом досліджено наказ голови апеляційного суду Миколаївської області №10/к від 04.01.2011р. згідно якого на підставі заяви, трудової книжки, послужного списку, розрахунку стажу, листа-погодження ДСА України №17-4437/10 від 07.07.2010р. судді апеляційного суду ОСОБА_1 призначена виплата щомісячного грошового утримання в максимальному розмірі - 90% від заробітної плати.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання працюючому судді та суддів у відставці, затвердженого головою апеляційного суду Миколаївської області, вбачається, що судді апеляційного суду ОСОБА_1 у вищевказаний стаж (крім стажу роботи суддею) зарахований стаж військової служби 11 років 08 місяців 27 днів, а всього стаж роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання працюючому судді та суддів у відставці станом на 04.01.2011р. складав 25 років 04 місяців 20 днів.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституції України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст.126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

В пункті 7рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням.Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні,а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів».Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з ч.3 ст.22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998р., за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п.54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці."

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (04.11.1950р.), ратифікованій Верховною Радою України 17.07.1997р., та в інших міжнародних правових актах, зокрема: Основні принципи незалежності судових органів (ухв. резолюцією 40/32 від 29.11.1985р. та 40/146 від 13.12.1985р. Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів (затв.24.05.1989р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН.). Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/ , але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п.2,9,ч.5 ст.126 Основного Закону України) та законодавчому (ст.43 Закону України № 2862-ХII, ст.138 Закону № 2453 VI, ст.141 Закону № 2453-VI у редакції Закону 192-VIII) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

Відповідно до ч.1 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону України "Про судоустрій і статус суддів" N2453-VI у редакції Закону N192-VIII.

Так, у пунктах 8,11 ч.4 ст.48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 (Рішення N 3-рп/2013), від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).

Відповідно до п.11 Розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції закону від 07.07.2010р.) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день чинності цим Законом.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивач обраний на посаду судді 18.04.1997р., тобто у період дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992р.

Відповідно до п.3.1 Постанови КМУ № 865 від 03.09.2005р. до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження військової служби.

Відповідно до ч.1ст.2 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Судді є рівними, адже, здійснюючи правосуддя, мали відповідно до законодавства однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання. Викладене підтверджує порушення приписами Закону № 213-VIII універсального принципу рівності, закріпленого статтею 21 Основного Закону України, а також порушення принципів незалежності суддів, передбачених частиною першою, пунктами 2, 9 частини п'ятої ст. 126 Конституції України.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»(зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI ( в редакції від 12.02.2015 року), Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу", та Закону України «Про державну службу».

Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права судді у відставці і суперечать Конституції України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує Конституцію України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, з огляду на положення ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст.ст.8,19,22,126 Конституції України, а також ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції від 12.02.2015р.), Закон України "Про військовий обов?язок і військову службу".

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з вимогою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням виплат на оздоровлення 24.10.2017р.

Відповідно до ст.ст.133-134 Закону України "Про судоустрій та статус суддів"ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI ( в редакції від 12.02.2015 року) судівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, а при наданні щорічної відпустки - виплачується, крім суддівської винагороди, допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода у грошовому виразі, що виплачується працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначено структуру заробітної плати до якої входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до п.2.3.3. Інструкції №5 «Зі статистики заробітної плати» матеріальна допомога відноситься до заохочувальних та компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій зазначається крім відомостей про судову винагороду інші виплати, які враховуються при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового утримання суддям у відставці.

Судом досліджено довідку Апеляційного суду Миколаївської області від 05.07.2017р. № 8-11/15/2017, виданої позивачу, як судді у відставці, згідно якої встановлено, що заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить: оклад - 17600,00 грн., надбавка за вислугу років - 12320 грн., матеріальна допомога - 1466,67грн.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначені виплати(доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 20.02.2012 року № 21-430а11 та від 06.11.2013 року № 21-350а13.

Отже, виходячи з викладеного, суд визнає, що оскаржувані дії відповідача є протиправними, права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням строку військової служби та з урахуванням виплат по допомозі на оздоровлення порушені та підлягають захисту. Права позивача підлягають поновленню шляхом зобов?язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді в максимальному розмірі (90%) з урахуванням оновленої довідки Апеляційного суду Миколаївської області та здійсненням виплати недонарахованих коштів.

Враховуючи, що вирішення вимоги про зобов?язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання призначеного позивачу з урахуванням періоду його військової служби, відноситься до компетенції відповідача, та ту обставину, що вирішення вимоги про зобов?язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача охоплює собою і вимогу про встановлення розміру щомісячного довічного грошового утримання у певних відсотках, суд окремо не вирішував дану вимогу позивача, оскільки виконання рішення суду в цій частині зумовить вчинення дій щодо визначення певного розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача.

Щодо часу з якого слід здійснити перерахунок, то суд приходить до висновку, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з урахуванням періоду строку проходження військової служби слід здійснити з часу звернення до відповідача, тобто з 06.07.2017р., перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з урахуванням виплат на оздоровлення з часу звернення до відповідача, тобто з 24.10.2017р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,9,11,13,159,160,161,162,163,183-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задоволити.

Визнати дії Центрального об?єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва щодо відмови здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 відповідно до розрахунку стажу за поданням Апеляційного суду Миколаївської області та довідки про заробітну плату Апеляційного суду Миколаївської області - протиправною.

Зобов?язати Центральне об?єднане управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, з урахуванням строку проходження військової служби з 01.08.1985р. по 18.04.1997р. згідно з довідкою Апеляційного суду Миколаївської області від 05.07.2017р. №4-49 з 06.07.2017р. та з урахуванням виплат на оздоровлення згідно з довідкою №8-11/15/2017 від 05.07.2017р. Апеляційного суду Миколаївської області з 24.10.2017р. та здійснити виплату недонарахованих коштів.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя