Справа № 826/5068/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5068/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Костюк Л.О. та Троян Н.М.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо ненадання обґрунтованої відповіді на звернення від 20.01.2017 року протиправною; зобов'язати відповідача надати обґрунтовану відповідь на звернення від 20.01.2017 року.

В судовому засіданні суду першої інстанції 29 серпня 2017 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача у справі, а саме: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України замінено на Міністерство юстиції України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315, п.п.1-4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України спрямовано звернення від 20 січня 2017 року щодо невиконання останнім ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2017 року у справі №826/19718/16.

Зазначене звернення позивача отримано Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 22 лютого 2017 року, що підтверджується Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.8).

Згідно реєстраційно - контрольної картки від 28.02.2017 року зазначене вище звернення позивача передано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В матеріалах справи наявний Лист Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України «Щодо надання інформації» від 30 березня 2017 року №П-5527, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.25), адресований позивачу, в якому зазначено, що вимоги ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2017 року за №826/19718/16 щодо надання письмових заперечень виконані не були у зв'язку з неотриманням ним копії позовної заяви ОСОБА_2

У той же час, позивач в адміністративному позові посилається на те, що ним не було отримано відповіді на його звернення, чим порушуються його конституційні права.

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини першої ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (надалі - Закон №393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 3 Закону №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги; заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до частин першої, другої та третьої ст. 7 Закону №393/96-ВР, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду; забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення; якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Згідно з частинами першою, третьою та четвертою ст. 15 Закону №393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань); відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки; рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до частин першої та другої ст. 20 Закону №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів; на обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно із ст.18 Закону №393/96-ВР, кожному гарантується право на одержання письмової відповіді про результати розгляду заяви чи скарги.

У письмових запереченнях проти позову відповідач вказує, що листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України «Щодо надання інформації» від 30 березня 2017 року №П-5527 позивачу було надано відповідь на його звернення від 20.01.2017 року, що підтверджується записом в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції, копія витягу якого наявна в матеріалах справи (а.с.22-24).

Разом з тим, як стверджує позивач, відповідь на його звернення від 20.01.2017 року на його адресу не надходила, що і стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до частин першої, другої та шостої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження направлення позивачу відповіді на запит, зокрема доказів, що містять інформацію про поштове відправлення із відміткою працівника зв'язку про його прийняття, матеріали справи не містять.

Зазначені обставини підтверджують бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні обґрунтованої відповіді на звернення позивача від 20 січня 2017 року.

При цьому, наданий відповідачем витяг з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції не може бути належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом на підтвердження обставин, що є предметом даного спору, оскільки з його витягу не вбачається, яким саме державним органом, установою та/або інше ведеться зазначений Журнал реєстрації вихідної кореспонденції; якого числа та на яку адресу відповідачем направлялась відповідь на запит позивача; дата та спосіб передачі вихідної кореспонденції до засобів поштового зв'язку.

Крім того, на думку колегії суддів, Журнал реєстрації вихідної кореспонденції, який не прошито, не пронумеровано, та не скріплено печаткою та підписом відповідальної особи, є лише внутрішнім документом установи, що його веде.

На підставі викладеного вище, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Проте, колегія суддів не може вважати обґрунтованим твердження позивача в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині прийняття оскаржуваного ним судового рішення щодо неналежного відповідача, а саме Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні суду першої інстанції 29 серпня 2017 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача у справі, а саме: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України замінено на Міністерство юстиції України (а.с.45). Про повідомлення належним чином судом першої інстанції Міністерства юстиції України щодо дати, часу та місця судового засідання свідчать Повістка про виклик та Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, копії яких також наявні в матеріалах справи (а.с. 47, 52).

З огляду на зазначене вище, судом першої інстанції в оскаржуваному позивачем судовому рішенні зроблено описку у вступній частині постанови.

Відповідно до частини другої ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час перегляду оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку), зокрема порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

А згідно з частиною третьої цієї ж статті, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Колегія суддів дійшла висновку, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині описки в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення не призвело до неправильного вирішення справи по суті, а отже не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку з таких підстав.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, у зв'язку з чим, ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Міністерства юстиції України щодо ненадання обґрунтованої відповіді на звернення ОСОБА_2 від 20 січня 2017 року протиправною.

Зобов'язати Міністерства юстиції України надати ОСОБА_2 відповідь на його звернення від 20 січня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки визначені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 12.01.2018 року.