Справа № 725/4201/17
Суддя: Галичанський О. І.
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 725/4201/17
Номер провадження 2-а/725/144/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2017 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.,

при секретарі Симик І.М.,

за участю представника позивача- ОСОБА_1,

представника відповідача - Муляр Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджану) до Управління державної міграційної служби в Чернівецькій області ( місцезнаходження : м. Чернівці, вул.Шептицького ,3) про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення з України від 03.08.2017 року , -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вищевказаним адміністративним позовом, обґрунтовуючи який стверджує, що 03.08.2017 року начальником ЧМВ УДМС в Чернівецькій області Тютюнником І.П. винесено рішення № 54 про примусове повернення з України громадянина Республіки Азербайджану ОСОБА_3.

Згідно даного рішення , 01.08.2017 року під час перевірки законності перебування іноземних громадян на території м. Чернівці на МТК « Калинівський ринок» було виявлено ОСОБА_3 , який проживає без документів на право проживання в Україні.

На ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 203 ч.1 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у розмірі 850,00 гривень.

Вважає , що постанова про накладення адміністративного стягнення , як одна із підстав для винесення рішення про примусове повернення з України та заборону в»їзду на територію України строком на 3 роки є безпідставними, виходячи з наступного:

У рішенні зазначено, що 02.08.2017 року до Чернівецького MB УДМС в Чернівецькій області надійшло обґрунтоване звернення від Головного управління національної поліції в Чернівецькій області, відділу по боротьбі зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми, на громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо прийняття рішення про примусове повернення за межі України із застосуванням заборони в'їзду в Україну строком на три роки, відповідно до вимог ст.13, ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, громадянину ОСОБА_3 слідчим відділом Садгірського відділення ЧВП ГУНП в Чернівецькій області 19.06.2015 року оголошено про підозру у скоєнні злочину передбаченого ч.4, ч.3 ст.358 КК України, а саме: використання національного паспорта на своє ім'я з ознаками підробки дати-штампу контрольно-пропускного пункту Харківського прикордонного загону про в'їзд на територію та виїзд з території України, з метою законного перебування на території України. Обвинувальний акт з угодою про примирення 23.06.2015 року направлено до Садгірського районного суду м. Чернівці для прийняття законного рішення.

Будь-якого рішення про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності немає, однак Управління ДМС України в Чернівецькій області посилається на вказані обставини як на одну з підстав для прийняття оскаржуваного рішення про примусове повернення ОСОБА_3 з України із забороною в'їзду на територію України строком на три роки.

Згідно відмітки у паспорті громадянина Республіки Азербайджан, ОСОБА_3, він на законній підставі прибув на територію України 01.05.2017 року у міжнародний аеропорт «Бориспіль».

ОСОБА_3 законно перебував на території України, перебуваючи у свого брата ОСОБА_4, який є громадянином України та проживаючи у нього за адресою АДРЕСА_1.

Представник позивача стверджує, що помилившись на один день, його довіритель був виявлений працівниками міграційної служби та був притягнутий до адміністративної відповідальності .

Вказує, що підстав для прийняття рішення про примусове повернення ОСОБА_3 за межі України немає, тому відповідно безпідставним є застосування відносно нього Управління ДМС в Чернівецькій області заборони в'їзду на територію України строком на три роки, оскільки рішення №54 було винесено відповідачем із порушенням вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зокрема не було вручено один примірник ОСОБА_3, крім того незрозумілим є роз'яснення ОСОБА_3 змісту вказаного рішення та його обов'язків після його винесення, оскільки позивач майже не володіє ні українською ні російською мовами.

Під час винесення рішення про примусове повернення ОСОБА_3 взагалі був позбавлений можливості надати будь-які пояснення щодо спростування обставин вказаних у даному рішенні.

Таким чином, на думку представника позивача обставини викладені у оскаржуваному рішенні від 03.08.2017 року не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення в частині заборони ОСОБА_3 в'їзду на територію України строком на три роки є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи , викладені у позовній заяві та стверджував, що оскаржуване рішення є безпідставним та підлягає скасуванню .

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти вимог позову вказуючи, що 03.08.2017 начальником УДМС України в Чернівецькій області винесено рішення про примусове повернення з території України громадянина республіки Азербайджан ОСОБА_3. Даним рішенням зобов'язано письмово останнього залишити територію України у термін до 12.08.2017 із забороною в'їзду на територію України строком на три роки. Дане рішення було винесено щодо вказаного іноземця, оскільки він порушував порядок перебування іноземців на території України.

Так, ОСОБА_3 перебував на території України без документів, що посвідчували б його особу, з перевищенням граничного терміну перебування іноземців на території України (більше ніж 90 днів на протязі 180).

Вирок Садгірського районного суду міста Чернівці від 03.07.2015 року , яким позивач визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.27, ч. З ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України став однією із підстав проставляння йому заборони подальшого в'їзду на територію України.

З метою реалізації державної політики у сфері міграції 01.08.2017 на МКП «Калинівський ринок» працівниками міграційної служби було проведено заходи щодо перевірки законності перебування іноземців на території України. За результатами якої було виявлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3, який не зміг пред'явити необхідні документи на посвідчення своєї особи, що унеможливило встановлення періоду його перебування на території України. На запитання працівників міграційної служби щодо наявності паспортного документу, останній повідомив, що в місті Чернівці проживає без документів більше тижня, а посвідчити свою особу не може, оскільки при собі взагалі ніяких документів не має.

В порушення закону громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_3 перебував на території України без паспортного документа, що посвідчував би його особу та, як виявилось потім, з порушенням строку перебування на території України.

Станом на 01.08.2017 вказаний іноземець перевищив встановлений термін перебування на території України на 180 днів. Згідно з відомостями, що були надані прикордонною службою України громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_3 в'їхав на територію України за паспортним документом НОМЕР_1 - 08.03.2015р. та виїхав з території України 10.03.2017 року.

В Азербайджані 14.04.2017 ОСОБА_3 оформив собі новий закордонний паспорт серії НОМЕР_2, за яким і в'їхав на територію України 01.05.2017 та з того часу більше територію України не покидав.

З огляду на це, безпідставними є посилання позивача на порушення строку перебування лише в один день. Враховується сукупна кількість днів його перебування на території України із даними про в'їзд - виїзд з усіх існуючих паспортів іноземця, а не лише той паспортний документ, що містить менше відомостей.

Позивачем по справі не взято до уваги попередній приїзд іноземця за паспортним документом НОМЕР_1, а лише підраховано період знаходження іноземця від 01.05.2017 року до дати винесення оскаржуваного рішення, що не відповідає нормам закону.

Отже, узагальнюючи вищевказані підстави, вказала, що при винесенні рішення із забороною в'їзду працівники міграційної служби діяли виключно в межах своїх повноважень та з урахуванням приписів ст. 13 та ч.2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п.1 ч.1, ч.7 ст.5 КАС України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Згідно ч.1 ст. 72 цього ж Кодексу - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що , 03.08.2017 року начальником ЧМВ УДМС у Чернівецькій області винесено рішення № 54 про примусове повернення з України громадянина Республіки Азербайджану ОСОБА_3, відповідно до якого, 01.08.2017 на МКП «Калинівський ринок» працівниками міграційної служби було проведено заходи щодо перевірки законності перебування іноземців на території України,за результатами якої, було виявлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3, який не зміг пред'явити необхідні документи на посвідчення своєї особи.

За вказане правопорушення на його було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у розмірі 850,00 гривень.

02.08.2017 року до Чернівецького MB УДМС в Чернівецькій області надійшло обґрунтоване звернення від Головного управління національної поліції в Чернівецькій області, відділу по боротьбі зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми, на громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо прийняття рішення про примусове повернення за межі України із застосуванням заборони в'їзду в Україну строком на три роки, відповідно до вимог ст.13, ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно даного рішення вирішено примусово повернути з України позивача , зобов»язати його покинути територію України до 12.08.2017 року та заборонити йому в»ї зд на територію України строком на три роки.

Позивачу роз»яснено відповідальність за порушення законодавства України, про що позивач особисто розписався та вказав , що перекладача не потребує (а.с.28-29).

Відповідно до ст. 73 КАС України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Отже, посилання представник позивача на те, що оскаржуване рішення було винесено із порушенням закону щодо роз»яснення його змісту та з неврахуванням того, що позивач не володів українською мовою, спростувалось у ході розгляду справи, оскільки факт володіння позивачем українською мовою як мінімум на рівні розуміння підтверджують наступні обставини; 01.08.2017 було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за частиною 1 статті 203 КУпАП. У даному протоколі іноземець підписався, що йому роз'яснено зміст ст.63 Конституції України, а також зміст ст. 268 КУпАП які окрім іншого передбачають при розгляді справи користуватися послугами адвоката, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження. Про ознайомлення з вимогами даних приписів законодавства ОСОБА_3 розписався в протоколі та жодних клопотань з цього приводу не заявляв. Власноручно прописавши - «перекладача не потребую». (а.с. 37-40).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (надалі - Закон № 3773-VI). Даний Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 3 статті 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, Інтереси суспільства та держави.

У положеннях статті 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Тож наявність прав іноземців та осіб без громадянства прямо пов'язана із законністю їх перебування на території України, в разі порушення певних встановлених державою умов їх перебування останні несуть відповідальність, встановлену законом.

Порушення іноземцями правил перебування на території України є підставою для винесення рішення про примусове повернення їх з території України.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частина 2 ст.26 Закону № 3773-VI передбачає, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Згідно роз'яснення Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною 2 ст. 26 Закону № 3773-VI.

Представник позивача як на одну із підстав , скасування оскаржуваного рішення вказує те, що позивач порушив строк перебування лише один день.

Проте, слід зазначити, що станом на 01.08.2017 вказаний іноземець перевищив встановлений термін перебування на території України на 180 днів.

Згідно з відомостями, що були надані прикордонною службою України громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_3 в'їхав на територію України за паспортним документом НОМЕР_1 - 08.03.2015 та виїхав з території України 10.03.2017 року. В Азербайджані 14.04.2017 ОСОБА_3 оформив собі новий закордонний паспорт серії НОМЕР_2 за яким і в'їхав на територію України 01.05.2017 та з того часу більше територію України не покидав.

Відповідно до абз.2 п.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Крім того, 03.07.2015 Садгірським районним судом м. Чернівці затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 26.06,2015 року між заступником прокурора Садгірського району м.Чернівці та обвинуваченим ОСОБА_3. Вироком суду громадянина Азербайджану було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.27, ч. 3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України та призначено остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_3 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов'язки.

Наявність такого судового вироку з усіма наступними наслідками його винесення є підставою для проставляння заборони в'їзду іноземцю на територію України відповідно до положень статті 13 Закону № 3773-VI.

Абзацом 4 частини 1 статті 13 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземцю та особі без громадянства може бути заборонено в'їзд в Україну, якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі.

Таким чином, при винесенні рішення про примусове повернення позивача із забороною в'їзду, працівники міграційної служби діяли виключно в межах своїх повноважень та з урахуванням приписів ст. 13 та ч.2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ст. 76 КАС України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи всі надані докази по справі , суд приходить до висновку , що підстави для скасування п.3 рішення про примусове повернення з України позивача, прийняте 03.08.2017 року Чернівецьким міським відділом Управління ДМС у Чернівецькій області щодо заборони позивачу в»їзду на територію України строком на 3 роки, відсутні, оскільки воно винесене з дотриманням припису абз.4 ч.1 ст.13 ЗУ « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимог щодо визнання даного пункту оскаржуваного рішення протиправним , оскільки його винесено на підставі ст. ст.. 13,26 ЗУ « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до яких в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі . Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Враховуючи те, що на момент винесення оскаржуваного рішення , у відповідача були наявні підстави для встановлення заборони в»їзду на територію України позивача, суд не знаходить підстав для його скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 13,26 ЗУ « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ст. ст.2-3,5-12,72-77, 244-246,295 КАС України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня її проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський

Повне судове рішення складено 05.01.2018р.