Справа № 804/638/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2017 р. Справа № 804/638/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В. розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в АНД районі м.Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, -
В судове засідання позивачка не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, у якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити із визначених у позові підстав.
Відповідач - Державна податкова інспекція в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про виклик до суду. Подав до суду письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що транспортний податок - це новий податок, а тому принцип стабільності, який викладено в п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового Кодексу, на нього не розповсюджується, а доводи позивача стосовно того, що транспортний податок може застосовуватися до нього, як до власника транспортного засобу лише з 01.01.2016 року, є помилковими, оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VІІІ, не змінює вид податку, а створює новий, отже, не можна стверджувати про зміну його елементів. Оскільки, позивач є власником транспортного засобу, який підпадає під визначення об'єкта оподаткування транспортним податком і в 2015 і в 2016 роках, податкова вимога № 5093-25 від 02.10.2015 року була винесена правомірно і підстави для її скасування також відсутні. За таких обставин, приймаючи оскаржувані рішення, відповідач діяв на підставі та у межах повноважень і способу, що передбачені Конституцією та законами України.
Представник відповідача подав до суду клопотання про те, що не заперечує протии розгляду справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до положень частини 4 ст. 122, частин 4,6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що на праві власності ОСОБА_1 належить автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель ML 350, 2012 року випуску, об'єм циліндрів двигуна 3498 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_1, дата реєстрації транспортного засобу - 19 квітня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію зазначеного транспортного засобу НОМЕР_2.
Вказане податкове повідомлення - рішення засобами поштового зв'язку було направлено на адресу позивачки (АДРЕСА_2) та отримано нею 25.05.2015 року, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, залученого до матеріалів справи.
2 жовтня 2015 року у зв'язку із несплатою грошового зобов'язання з транспортного податку, визначеного податковим повідомленням - рішенням №1070-17 від 15.05.2015 року, відповідачем було винесено податкову вимогу № 5093-25, яку засобами поштового зв'язку було направлено на адресу позивачки (АДРЕСА_2) та яку отримано 13.10.2015 року, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, залученого до матеріалів справи.
Копія вказаного податкового повідомлення - рішення на її вимогу було направлено відповідачем на адресу позивачки 29.12.2016 року, що підтверджується копією супровідного листа № 2210/6/04-61-13-03.
Не погоджуючись з такими рішеннями та вважаючи їх протиправним, позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України (далі - ПК України), до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю). Отже, безпосереднє встановлення місцевих податків, а відтак і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.
Відповідно до п.12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів, зокрема, належать встановлення ставок місцевих податків та зборів у межах ставок, визначених цим кодексом.
Законом України від 28.12.2014 № 71 - VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в тому числі в частині транспортного податку).
Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України ( в редакції на момент виникнення спору) є об'єктами оподаткування.
Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.
Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів на підставі відомостей, необхідних для розрахунку податку, отриманих від органів внутрішніх справ.
Слід зазначити, що вказана норма Податкового кодексу України введена в дію з 01 січня 2015 року. Транспортний податок в м. Дніпрі встановлюється рішенням Дніпропетровської міської ради №7/60 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» від 28.01.2015.
Згідно з частиною першою статті 3 Бюджетного кодексу України, Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Таким чином, бюджетний період, в якому починає застосовуватися транспортний податок у м. Дніпрі є 2016 рік.
Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що транспортний податок відповідно до ст. 10 Податкового кодексу України належить до місцевих бюджетів. Згідно з пп.267.7.1 п. 267.7 ст. 267 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем реєстрації об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності - згідно якого зміни до будь- яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Зазначений принцип визнано законодавцем однією з основних засад податкового законодавства.
Будь - який платник податків в Україні, опираючись на принцип стабільності, має право на незмінність режиму оподаткування, елементів податків, які ним сплачуються, протягом бюджетного року, як результат - на визначеність умов здійснення ним тієї чи іншої оподатковуваної діяльності чи діяльності, пов'язаної з виникненням об'єкта оподаткування. У випадку ж зміни елементів податків протягом такого року законодавцем, такий платник має право та обов'язок, з урахуванням способу та змісту здійснених змін, враховуючи наявний у платника обов'язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи, виконувати свої зобов'язання відповідно до закону із тими межами свободи, які допускаються.
Приписами статті 5 ПК України визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме, що для регулювання відносин у сфері справляння податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України.
Порядок формування доходної частини бюджетів, визначено у частині 3 статті 27 Бюджетного кодексу України, а саме: закони України, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
З урахуванням вимог чинного законодавства зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Враховуючи зазначене, оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», згідно з яким з 01 січня 2015 року введено в дію «Транспортний податок», прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року. Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена Вищим адміністративним судом України в постанові від 30.08.2016 по справі №К/800/8077/16.
В іншому випадку, застосування контролюючим органом положень вказаного Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» у 2015 році при прийнятті спірних податкових повідомлень - рішень, не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Суд також зазначає, що в рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно - правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.
Суд також зазначає, що з 01.01.2016 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України в частині елементів оподаткування транспортним податком відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 р. № 909-VIII.
Згідно нової редакції вказаної норми, підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України визначено новий об'єкт оподаткування.
Так, з 01.01.2016 року об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.
Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 вказаної статті Кодексу.
Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Податок сплачується за місцем реєстрації об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Транспортний податок сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року № 2456 - VII, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Рішенням Дніпропетровської міської ради № 7/11 від 13.07.2016 р. (пункт 3.2) визначено, що об'єкт оподаткування транспортним податком визначається відповідно до ст. 267 ПК України.

Надаючи оцінку наявності об'єкта оподаткування з огляду на середньоринкову вартість автомобіля, суд виходить із того, що відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (що у 2016 році становить 1 033 500 грн.).

Як було зазначено раніше, середньоринкова вартість автомобіля визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Постановою Кабінету Міністрів України за № 66 від 18.02.2016 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком (далі - Методика).

Згідно з пунктом 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).

Пунктом 4 Методики передбачено, що інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.

Пунктом 11 Методики зазначено, що коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від строку експлуатації визначається як середнє значення співвідношення ціни автомобілів, що були у використанні, до ціни аналогічних нових автомобілів.

Згідно з пунктом 12 Методики, коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів. У разі, коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 13).

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01.01.2016 становить 1 378 гривень.

Таким чином, враховуючи норми Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, об'єктом оподаткування в 2016 році є автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких станом на 1 січня податкового (звітного) року становила більше ніж 1 033 500 гривень.

В ході розгляду справи відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про те, що середньоринкова вартість автомобіля, який належить позивачці станом на 1 січня податкового (звітного) року становила більше ніж 1 033 500 гривень.

Разом з тим, перевіривши відомості, що містяться на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвиту і торгівлі України, встановлено, що середньоринкова вартість легкового автомобіля а момент розгляду справи складає 709 041,90 грн., тобто, значно менша, ніж 1 033 500 гривень.

Отже, вартість автомобіля позивача марки MERCEDES-BENZ, моделі ML 350, 2012 року випуску, об'ємом двигуна 3498 куб. см. не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати і тому, не є об'єктом оподаткування транспортним податком в 2016 році.

Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного рішення, представник відповідача не надав до суду розрахунок вартості автомобіля, належного позивачу, яким би підтверджувалось, що вартість вказаного автомобіля станом на 01.01.2016 року складає понад 1 033 500 грн., здійсненого у відповідності до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18.02.2016 року.

Суд також критично ставиться до тверджень відповідача з приводу того, що в 2016 при винесенні податкових повідомлень - рішень про визначення грошового зобов'язання з транспортного податку контролюючий орган користувався інформацією автоматизованої системи ДФС України та даних Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо переліку автомобілів, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року, оскільки до суду не надано доказів того, що розрахунок середньоринкової вартості автомобіля було проведено у відповідності до Методики (в тому числі і з урахуванням пробігу автомобіля, як це передбачено п. 13) та його вартість станом на 01.01.2016 року дійсно складає суму понад 1 033 500 гривень.

Слід також зазначити, що з метою повного та об'єктивного розгляду справи судом було винесено ухвалу від 07.08.2017 року про витребування від Державної фіскальної служби України копії листа Міністерства економічного розвиту і торгівлі України від 22.02.2016 року № 3252-08/4797-03, в якому, як зазначав відповідач в судовому засіданні, було зазначено перелік автомобілів, що були об'єктом оподаткування в 2016 році.

Між тим, не зважаючи на те, що на адресу ДФС України копія ухвали направлялась двічі (07.08.2016 року та 28.08.2017 року), на момент розгляду справи відповідь від контролюючого органу надана так і не була.

Отже, приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не доведено, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель ML 350, 2012 року випуску, об'єм циліндрів двигуна 3498 куб. см., станом на 01.01.2016 року мав середньоринкову вартість понад 1 033 500 грн., і таким чином, підпадав під об'єкт оподаткування транспортним податком в 2016 році, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.08.2016 р. №19836-13 (Форми «Ф») є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується правомірності винесення відповідачем вимоги від 02.10.2015 року № 5093-25 на суму 25000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу Укра'їни, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Разом з тим, відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковим боргом визнається сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

В ході розгляду справи було встановлено, що податкове повідомлення - рішення від 15.05.2015 року №1070-17 (Форми «Ф») про визначення грошового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25 000,00 грн. було отримано позивачкою 25.05.2015 року, доказів сплати вказаної суми суду не надано. До суду з адміністративним позовом про скасування вказаного рішення вона звернулась тільки 19.01.2017 року, доказів про оскарження рішення в адміністративному порядку також до суду надано не було.

Тобто, в установлений податковим законодавством строк визначена податковим повідомленням - рішенням сума грошового зобов'язання позивачкою сплачена не була, у зв'язку із чим, вона стала узгодженою та набула статусу податкового боргу.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що оскільки позивач у вказаний термін суму грошового зобов'язання не сплатив, тому контролюючий орган цілком правомірно сформував і направив на його ім'я податкову вимогу від 02.10.2015 року № 5093-25 на суму 25000,00 грн., оскільки на момент її прийняття у контролюючого органу були відсутні відомості про оскарження вказаної вимоги в адміністративному або судовому порядку.

Суд також зазначає, що у відповідності до положень підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі

У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду (п. 60.5 ст. 60 ПК України).

За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про визнання протиправною податкової вимоги від 02.10.2015 року № 5093-25 на суму 25000,00 грн., є передчасною, у зв'язку із чим, підстави для її скасування відсутні.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в ході розгляду справи не наведено належних та допустимих доказів правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, у зв'язку із чим, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в АНД районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015 року №1070-17 (Форми «Ф») про визначення податкового зобов'язання у розмірі 25000,00 грн. за платежем: «транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік».

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.08.2016 року № 19836-13 (форми «Ф») про визначення податкового зобов'язання у розмірі 25000,00 грн. за платежем: «транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік».

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в АНД районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 500,00 грн. (п'ятьсот гривень 00 копійок).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева