Справа № 675/354/17
Суддя: Король О. В.
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/354/17
Провадження № 2-а/675/33/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2017 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Сопронюк С.Л., сторін та інших осіб, які беруть участь в справі:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав Хмельницької області в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» щодо визнання протиправною, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (по тексту ОСОБА_1В.) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання протиправною, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

У своїй позовній заяві обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що 13.01.2017 року в його присутності відбулося засідання комісії Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», на якому було розглянуто питання про притягнення його до дисциплінарного стягнення. Причиною для розгляду такого питання послужив рапорт від 06.01.2017 року, згідно якого ОСОБА_1 під час виходу з камери поводив себе нетактовно та висловлював невдоволення режимом утримання. Зазначає, що в частині висловлювань щодо незадовільного режиму утримування не заперечував та вказав причину такого невдоволення, яке полягало в неповазі до особистого та сімейного життя зі сторони адміністрації закладу виконання покарання, оскільки положення ч.ч. 5, 7 ст. 110 КВК України виконуються неналежним чином.

Позивач мотивує свої позовні вимоги і тим, що висловлювався щодо порушень прав людини у Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», які також зафіксували представники Секретаріату Уповноваженого з прав людини з представниками громадськості під час моніторингового візиту 16.12.2016 року. Позивач засуджений ОСОБА_1 звертає увагу, що під час вказаного візиту було зафіксовано факти неналежних умов тримання засуджених у штрафних приміщеннях, порушення температурного режиму та норм житлової площі у приміщеннях для проживання засуджених, а також прав на медичну допомогу, тощо. Також вказує, що результати такого візиту засвідчили необхідність більш детального нормативного врегулювання порядку надання засудженим телефонних розмов.

ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що для доведення неправдивості інформації викладеної у рапорті запропонував взяти до уваги свідчення співкамерників-засуджених, однак такі доводи не були прийняті. Разом з тим, на думку позивача, стягнення, яке було накладене за результатами зазначеного вище засідання колонії є надто суворим та невмотивованим. Засуджений ОСОБА_1 вважає, що начальник Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» виносячи свою постанову про поміщення його до одиночної камери строком на два місяці допустив недбалість, принизив його гідність з метою помсти та демонстрації власної безкараності. Такі дії з боку адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» порушують права гарантовані Конституцією України, Конвенцією прав людини та основоположних свобод.

При цьому, позивач вказує, що недбалість полягає у тому, що ні начальником колонії, ні його підлеглими не було проведено ефективного та обєктивного зясування усіх факторів, які сприяли написанню неправдивого рапорта, не допитано усіх учасників описаних у такому рапорті, проігноровано всі наведені доводи засудженого, не були дотримані положення щодо вільного висловлювання своїх поглядів по режиму утримання засуджених, не дотримано положень щодо вмотивованості постанови, якою було накладено стягнення.

Крім того, на думку засудженого, є всі підстави вважати, що розміри вікон у карцерах та ОК з врахуванням наявності на них гратів не відповідають вимогам ні національного, ні міжнародного права, так як денного світла не є достатньо навіть по мінімально встановлених стандартах. Вказує, що усі вікна на секторі ДПВ, в тому числі карцерах та ОК не відчиняються повністю, що унеможливлює доступ до свіжого повітря. Позивач зазначає, що такі умови принижують його гідність та негативно впливають на психічний стан.

ОСОБА_1 також вважає, що підйом спального місця та його фіксування навісним замком протягом дня, крім часу для сну, є неправомірним, так як протягом всього дня має перебувати на ногах, що йому фактично протипоказано в силу захворювання ніг. Таке поводження є негуманним та принижує позивача.

Позивач також вважає не достатніми та не належними умови його спального місця та умови температурного режиму під час відбування стягнення, умови для підтримання особистої гігієни також не є належними.

Крім того, ОСОБА_1 вказує на негуманний та такий, що його принижує спосіб прогулянки та її умови. При цьому, на його думку, є недопустимим у демократичному суспільстві незабезпечення засуджених предметами першої необхідності в необхідній кількості та якості. Обмеження у праві надання телефонної розмови з родичами також позивач вважає порушенням його гарантованого права.

З врахуванням поданої суду заяви про зміну позовних вимог від 03.05.2017 року ОСОБА_1 просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника Замкової виправної колонії (№58) від 13.01.2017 про застосування заходу стягнення у виді поміщення в одиночну камеру строком на 2 місяці; стягнути з відповідача на свою користь 20 000 грн. моральної шкоди; визнати санітарно - гігієнічні, матеріально - побутові та інші умови такими, що принижують гідність людини та порушують право, закріплене ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; визнати, що поміщення до одиночної камери, коли заздалегідь відомі умови, що принижують гідність людини та порушують право, закріплене ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, злочином проти особи та виявленням неповаги до людської гідності; визнати, що обставини, які викладені у заявленій позовній заяві являються ознакою негуманного поводження та неповаги до особистого і сімейного життя засудженого.

У судових засіданнях позивач та його представник підтримали у повному обсязі позовні вимоги на підставах заявлених у поданій суду позовній заяві та з врахуванням поданої суду заяви про зміну позовних вимог від 03.05.2017 року просили відновити порушене право ОСОБА_1

Представник відповідача - Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо заявленого адміністративного позову заперечувавав у повному обсязі. Пояснив, що засуджені зобов'язані виконувати встановлені законодавством обов'язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.

Крім того вказав, що засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

На думку представника відповідача стягнення у вигляді поміщення ОСОБА_1 в одиночну камеру строком на два місяці накладено в межах та порядку, визначеному чинним законодавством. Як вказував представник відповідача покликання позивача щодо неналежності житлової площі камери, де останній відбував міру стягнення не відповідає дійсності. Зазначав і те, що для забезпечення житлових та комунально-побутових приміщень теплом, гарячою водою, водяної пари, державною установою «Замкова виправна колонія №58» та державним підприємством «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№58)» заключено відповідний договір, а температурний режим в приміщенні відповідає вимогам СНіП 2-08.01.89.

В обгрунтування заперечень, вказував, що миття засуджених здійснюється відповідно до графіку миття, але не рідше одного разу на тиждень з повною заміною постільної та натільною білизною, при цьому використовується гаряча та холодна вода в середньому відповідно до норми 5 куб.м. на місяць, на одноґо засудженого. Засудженні забезпечуються милом згідно наказу №233/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 р. № 204/20517 «Про норми витрат мила та мийних засобів для осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, курсантів і слухачів навчальних закладів, осіб рядового і молодшого начальницького складу та працівників Державної кримінально-виконавчої служби». Згідно Методичних рекомендацій щодо здійснення державного санітарно - епідеміологічного нагляду в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах Державної пенітенціарної служби України в пункті 3.9 харчоблоки установ та інші об'єкти громадського харчування, кімнати тривалих побачень забезпечують гарячим водопостачанням цілодобово.

Вказав, що адміністрацією установи проводиться реконструкція камер для збільшення жилої площі для засуджених до довічного позбавлення волі. Норми природного та штучного освітлення відповідають пункту 6.2. Методичних рекомендацій щодо здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах Державної пенітенціарної служби України.

Також представник відповідача покликався на приписи ч. 11 ст. 134 КВК України, зазначав, що засудженим, на яких накладено дисциплінарне стягнення у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор, карцер або переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), телефонна розмова може бути надана лише з дозволу начальника як виняток, з метою виховного впливу або у зв'язку з винятковими особистими обставинами (смерть або тяжка хвороба близького родича, що загрожує життю хворого, стихійне лихо, що спричинило значну матеріальну шкоду засудженому або його сім'ї).

У дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері) засуджені забезпечуються індивідуальним спальним місцем і постільними речами. Постільні речі видаються тільки на час сну, верхній одяг - на час виходу з приміщення. Вважає, що позивач не вказав в чому полягає завдана шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань її визначено також не зрозуміло.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Ухвалюючи судове рішення по суті заявлених вимог враховано наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», ознайомлений з вимогами КВК України, КПК України, КК України та нормативно-правових актів, що регламетують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі, що стверджується розпискою від 20.04.2015 року, яка знаходиться в матеріалах особової справи засудженого №2-К-15.

У ході розгляду справи зясовано, що постановою начальника Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 13.01.2017 року засуджений ОСОБА_1 був переведений до одиночної камери Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" строком на 2 (два) місяці. Підставою застосування відносно позивача вказаного дисциплінарного стягнення слугувало допущення 06.01.2017 року о 15:30 год. порушень режиму відбування покарання, а саме під час виходу на бесіду, останній поводив себе грубо та нахабно, висловлював своє невдоволення режимом відбування покарання, чим негативно впливав на інших засуджених.

Згідно рапорта від 10.01.2017 року начальника відділення Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_4, 06.01.2017 року о 15:30 год. засуджений ОСОБА_1 допустив порушення режиму відбування покарання, а саме під час виходу на бесіду, останній поводив себе грубо та нахабно, висловлював своє невдоволення режимом відбування покарання, чим негативно впливав на інших засуджених.

Згідно вказаного рапорта, в ході бесіди виховного характеру свою вину засуджений визнав та надав письмове пояснення. ОСОБА_4 з покликанням, що засуджений ОСОБА_1 на заходи виховного та профілактичного характеру не реагував клопотав про притягнення його до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії.

Викладені обставини у рапорті від 10.01.2017 року ОСОБА_4 ствердив у судовому засіданні, надавши відповідні показання в якості свідка.

Суд враховує ту обставину, що згідно письмового пояснення від 10.01.2017 року, відібраного в засудженого ОСОБА_1, останній засвідчив, що 06.01.2017 року о 15:30 год. вибивав двері, оскільки йому не надавали телефонну розмову в переддень Різдва.

Згідно рапорта вх. № 10 від 06.01.2017 року молодшого інспектора ВНБ Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_5, 06.01.2017 року засуджений ОСОБА_1 допустив порушення розділу ІІІ п. 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме о 15:30 год. під час під час виходу на бесіду поводив себе грубо та нахабно, висловлював своє невдоволення режимом утримання, чим негативно впливав на інших засуджених

Вказані обставини ОСОБА_5 ствердив і в ході судового розгляду. Суперечностей між відомостями відображеними у зазначеному вище рапорті та наданими свідченнями у судовому засіданні судом не встановлено.

Обставини на які покликається в позовній заяві ОСОБА_1 не спростовують обставин, викладених у рапортах, що зазначені вище.

Слід відмітити, що згідно довідки про заохочення та стягнення за засудженим ОСОБА_1 станом на 10.01.2017 року рахувалося 13 стягнень, з яких 8 було не погашено, в тому числі: за нетактовну поведінку правами начальника СІЗО сувора догана від 25.05.2016 року; за нетактовну поведінку правами начальника колонії 15 діб карцеру від 09.11.2016 року; за нетактовну поведінку правами начальника колонії сувора догана від 09.12.2016 року.

Судом враховано також наступне.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

Слід зазначити, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов'язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч. 1 ст. 102 КВК України).

Частина 2 ст. 9 КВК України передбачає, що невиконання засудженими своїх обов'язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Суд бере до уваги і те, згідно ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обовязків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення:

попередження;

догана;

сувора догана;

грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати;

скасування поліпшених умов тримання;

поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб;

поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб;

переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Згідно пункту 5 розділу XXV Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обовязки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобовязаний провести їх огляд. У разі неможливості тримання засудженого у ДІЗО, карцері, ПКТ (ОК) за станом здоровя начальник медичної частини (черговий лікар) робить відмітку про переведення його до медичної частини установи виконання покарань на зворотному боці постанови.

Особи, поміщені до ДІЗО, карцерів та ПКТ (ОК), зі складу відділень соціально-психологічної служби не виключаються. Начальники відділень, вихователі проводять з ними виховну роботу і в період відбування стягнення.

При цьому, як визначає ч. 1 ст. 135 КВК України правом застосовувати заходи заохочення і стягнення, передбачені статтями 130 і 132 цього Кодексу, користуються начальник колонії або особа, яка виконує його обов'язки, а також його прямі начальники. Заходи заохочення і стягнення можуть застосовувати також заступник начальника колонії, начальник відділення соціально-психологічної служби колонії в межах, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.

Згідно медичного висновку на засудженого ОСОБА_1 на момент огляду 16.01.2017 року за станом здоровя може утримуватися в ДІЗО, ПКТ, карцері, ОК.

У ході розгляду судом справи не встановлено порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, оскаржуване рішення прийнято у спосіб та в межах повноважень закладу виконання покарання з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі рапортів уповноважених працівників закладу виконання покарання, наявних у засудженого заохочень та стягнень, стану його здоровя.

З огляду на встановленні обставини, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови начальника Замкової виправної колонії (№58) від 13.01.2017 про застосування заходу стягнення у виді поміщення в одиночну камеру строком на 2 місяці.

Ухвалюючи рішення в іншій частині заявлених позовних вимог суд враховує також наступне.

Як встановлено, засуджений ОСОБА_1 відбував міру стягнення в камері №49 житловою площею 7,6 м. кв. в секторі для тримання чоловіків до довічного позбавлення волі. Вказане приміщення забезпечене відповідними меблями, інвентарем та предметами господарчого призначення згідно норм та вимог наказу Міністерства юстиції України №1118/5 від 27.07.2012 року.

Згідно даного наказу в карцері (одиночній камері) дисциплінарних приміщень засуджені дзеркалом не забезпечуються. Вказані обставини позивачем у справі не спростовано.

Схематичні зображення виконані особисто позивачем, які долучені до матеріалів справи не дають підстав вважати про порушення відповідачем житлових умов приміщення, в якому відбував міру дисциплінарного стягнення.

Судом береться до уваги і та обставина, що відповідачем укладено договори про закупівлю пари та гарячої води, послуги з постачання пари та гарячої води за державні кошти, що стверджено Договором №К-2 про закупівлю пари та гарячої води; послуги з постачання пари та гарячої води за державні кошти від 24.02.2016 року та відповідними Додатковими угодами до нього №01 від 03.03.2016 року, №02 від 15.11.2016 року, №03 від 16.12.2016 року, №4 від 30.12.2016 року, №5 від 27.01.2017 року, №6 від 01.02.2017 року; Договором №К-2 про закупівлю пари та гарячої води від 16.02.2017 року та Додатковою угодою до нього №1 від 24.02.2017 року; Актами надання послуг №81 від 31.10.2016 року, №4181 від 29.11.2016 року, №113 від 30.12.2016 року, №4004 від 30.01.2017 року, №4018 від 28.02.2017 року, №4029 від 31.03.2017 року, №4040 від 28.04.2017 року.

Покликання позивача на графік отоплення камери №49, який був складений ОСОБА_1 за власним відчуттям не може розцінюваться судом як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України.

Суд констатує, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона має довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У частині посилань позивача на відповідь Секретаріату Уповноваженого Верховної ОСОБА_5 України з прав людини від 20.01.2017 року, як підтвердження порушення температурного режиму в приміщенні, в якому відбував покарання, суд зазначає, що факти, викладені за результатами моніторингового візиту від 16.12.2016 року та оформлені поданням Уповноваженого Верховної ОСОБА_5 України з прав людини Генеральному прокурору України від 05.01.2017 року не стосуються розгляду даної справи та безпосередньо позивача.

Так, Уповноважений Верховної ОСОБА_5 України з прав людини своїм листом №1-2500/3394-17-127 від 06.11.2017 року повідомила, що інформація щодо осіб, які на даний час тримаються у ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)», яка міститься в Поданні, не стосується справи, яка розглядається судом, а доступ до неї несе загрозу порушення прав цих осіб на захист їх приватного життя, тому надіслано копію Подання, в якому знеособлено персональні дані (зокрема, прізвища, імена, по батькові) вказаних осіб, оскільки такі дані не стосуються безпосередньо позивача.

Посилання позивача на лист прокуратури Хмельницької області від 13.12.2016 року №16-1559-16 не підтверджує обставин, на які покликається у своїй позовній заяві ОСОБА_1, так як факти, які зазначаються в ньому, не охоплюють період часу, який є предметом розгляду даної справи.

Суд зясував також і те, що миття засуджених здійснюється відповідно до графіку миття, але не рідше одного разу на тиждень з повною заміною постільної та натільної білизни, при цьому використовується гаряча та холодна вода в середньому відповідно до норми 5 куб. м. на місяць, на одного засудженого.

Засудженні забезпечуються милом згідно наказу № 233/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 р. за № 204/20517 «Про норми витрат мила та мийних засобів для осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, курсантів і слухачів навчальних закладів, осіб рядового і молодшого начальницького складу та працівників Державної кримінально-виконавчої служби».

В частині покликань позивача на порушення відповідачем норм природного та штучного освітлення, такі обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Слід зазначити, що ч. 11 ст. 134 КВК України визначає, що під час тримання в дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері) засудженим забороняються побачення, за винятком адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, придбання продуктів харчування і предметів першої потреби, одержання посилок (передач) і бандеролей, користування настільними іграми.

Засудженим, на яких накладено дисциплінарне стягнення у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор, карцер або переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), телефонна розмова може бути надана лише з дозволу начальника колонії як виняток, з метою виховного впливу або у зв'язку з винятковими особистими обставинами (смерть або тяжка хвороба близького родича, що загрожує життю хворого, стихійне лихо, що спричинило значну матеріальну шкоду засудженому або його сім'ї).

У дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері) засуджені забезпечуються індивідуальним спальним місцем і постільними речами. Постільні речі видаються тільки на час сну, верхній одяг - на час виходу з приміщення.

Таким чином, доводи позивача про його обмеження в праві придбання предметів першої потреби, обмеження у праві надання телефонної розмови з родичами під час перебування в одиночній камері та неправомірних дій щодо обмеження користування спальним місцем протягом дня не заслуговують на увагу.

Відповіді відповідача на документи прокурорського реагування, що внесені у 2017 році Генеральною прокуратурою та прокуратурою Хмельницької області також не дають підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Слід також відмітити й те, що всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї відносяться до юрисдикції Європейського суду з прав людини.

У частині визнання дій відповідача злочином проти особи, суд зазначає, що злочином є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб'єктом злочину.

При цьому, притягнення до кримінальної відповідальності є стадією кримінального провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Судом враховано також і те, що згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем не було доведено заподіяння йому моральної шкоди, а тому у суду немає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди в сумі 20 000, 00 грн.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 05.01.2018 року.

Суддя: О.В. Король