Справа № 810/1/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

09 січня 2018 року м. Київ № 810/1/18

Суддя Київського адміністративного суду Панченко Н. Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України; треті особи: Адміністрація Державної Прикордонної служби України, Військово-медичне управління Служби безпеки України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України, треті особи: Адміністрація Державної Прикордонної служби України, військово-медичне управління Служби безпеки України, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України щодо відмови у розгляді заяви про встановлення причинного зв'язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв), пов'язаного із виконанням ним обов'язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 28.07.1981 по 13.06.1983;

- зобов'язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства Оборони України прийняти до розгляду заяву щодо встановлення причинного зв'язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) пов'язаного із виконанням ним обов'язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 28.07.1981 по 13.06.1983.

Пунктом 3 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Пунктом п'ятим частини першої цієї ж статті закріплено обов'язок суду з'ясувати чи подано позовну заяву у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не погоджується з діями Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України, що виразились у відмові у розгляді заяви про встановлення причинного зв'язку захворювань (поранень, травм, контузій) ОСОБА_1 із виконанням ним обов'язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 28.07.1981 по 13.06.1983.

Суд зазначає, що відмова, з якою не погоджується позивач, була оформлена листом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України від 15.12.2016 №7157.

У той же час, з адміністративним позовом про оскарження зазначеної відмови позивач звернувся лише 27.12.2017, що підтверджується відтиском штампу відділення поштового зв'язку на конверті, у якому надійшла позовна заява.

Таким чином, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за межами процесуальних строків звернення

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строків звернення до суду, позивач зазначив, що намагався врегулювати спір у досудовому порядку, у зв'язку з чим звертався з заявами про встановлення причинного зв'язку захворювань із виконанням військової служби до Адміністрації Державної прикордонної служби, Служби безпеки України, Верховної Ради України та до Президента України.

Надаючи оцінку доводам позивача, судом з'ясовано наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України із заявою про встановлення причинного зв'язку захворювань із виконанням ним обов'язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 28.07.1981 по 13.06.1983.

Розглянувши вказану заяву, Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України листом від 15.12.2016 №7156 повідомила позивача, що додані до заяви документа дають змогу встановити причинний зв'язок травм, поранень та захворювань ОСОБА_1 з виконанням обов'язків військової служби. Разом з цим, заява позивача та додані до неї матеріали були направлені для вирішення по суті до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України.

У свою чергу, Адміністрація Державної прикордонної служби України листом від 22.12.2016 №33/С-8696 повідомила позивача, що встановлення причинного зв'язку захворювань (поранень, травм, контузій) ОСОБА_1 із виконанням ним обов'язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР належить до компетенції Центральної військово-лікарської комісії Служби безпеки України.

Служба безпеки України листом від 21.01.2017 №20/с-2/13/17 повідомила позивача, що питання щодо встановлення причинного зв'язку захворювань (поранень, травм, контузій) ОСОБА_1 із виконанням ним обов'язків військової служби є компетенцією закладів охорони здоров'я Держприкордонслужби України.

Як вбачається з матеріалів, доданих до позовної заяви, позивач повторно звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України з заявою про встановлення причинного зв'язку захворювань (поранень, травм, контузій) із виконанням обов'язків військової служби.

Листом від 09.06.2017 №0.33-511/0/6 Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила позивача про відсутність у неї повноважень щодо встановлення причинного зв'язку захворювань із виконанням обов'язків військової служби у осіб, які проходили військову службу в КДБ СРСР.

Крім цього, у вказаному листі позивачу було роз'яснено, що у випадку незгоди з мотивами, що стали підставою для відмови у задоволенні заяви, позивач не позбавлений права звернутись за захистом своїх прав до суду.

Таким чином, додані до позовної заяви матеріали свідчать, що обставини, на які позивач посилається у якості підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду (намагання врегулювати спір у досудовому порядку), існували у період з грудня 2016 року по червень 2017 року.

Разом з цим суд зазначає, що з адміністративним позовом позивач до суду звернувся лише у грудні 2017 року, тобто через більш ніж п'ять місяців з того моменту, коли обставини, зазначені позивачем у якості поважних причин пропуску звернення до суду, перестали існувати.

При цьому, будь-яких доказів чи пояснень, які б свідчили про існування обставин, що перешкоджали позивачеві реалізувати право на звернення до суду у період з липня 2017 року по дату фактичного звернення до суду позивач не надав.

Посилання позивача на факти звернення до Президента України та Верховної Ради України судом відхиляються, позаяк Президент України та Верховна Рада України не є органами досудового урегулювання спору. Суд також зазначає, що звернення до Президента України та/або Верховної Ради України не могло бути перешкодою для звернення за захистом своїх прав безпосередньо до суду.

Суд звертає увагу, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи є об'єктивно непереборними, а саме, не залежать від волевиявлення особи, яка звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви повинні бути усунуті у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали шляхом подання безпосередньо до суду:

- письмових пояснень та доказів на їх підтвердження щодо існування дійсних, істотних обставин, що об'єктивно перешкоджали позивачеві звернутись до суду з адміністративним позовом, зокрема, у період з липня по грудень 2017 року.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України; треті особи: Адміністрація Державної Прикордонної служби України, Військово-медичне управління Служби безпеки України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

2. Позивачеві у десятиденний строк з дня одержання ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути наведені у ній недоліки у вказаний у ній спосіб.

3. Роз'яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.