Справа № 552/8239/17
Суддя: Шаповал Т. В.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ

Справа №552/8239/17
Провадження № 2-а/552/17/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.01.2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі головуючого судді Шаповал Т.В., при секретарі Дубовик І.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
11 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи свій позов тим, що в період з грудня 1979 року по червень 1981 року він проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан , де він приймав участь в бойових діях. Згідно Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №741 від 03.03.2017 року наявні в нього поранення - контузія та захворювання були пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Рішенням Полтавської МСЕК (довідка №АВ 0563444) йому вперше була призначена 2 група інвалідності з 30.03.2017 року, в зв`язку з наявністю поранень, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Вважає, що враховуючи, що він отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі ст.ст.16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінеті Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Для призначення одноразової грошової допомоги він звернувся до Полтавського обласного військового комісаріату для направлення його документів до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. Полтавським обласним військовим комісаріатом у складанні висновку про наявність в нього права на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, та направлені документів на розгляд комісії Міністерства оборони України йому було відмовлено з посиланням на те, 2 групу інвалідності , яка пов`язана із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, йому було встановлено пізніше ніж через 3 місяці після звільнення з військової служби.З даною відмовою він не згоден. Тому звернувся в суд за захистом своїх порушених прав.
Просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Суддя, розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, оцінивши повідомлені сторонами обставини, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що в період з грудня 1979 року по червень 1981 року ОСОБА_1 проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан, які приймали участь у бойових діях, що підтверджується довідкою про проходження військової служби від 29.08.2014 р. №5/2508 (а.с.16).
В травні 1980 року позивач, при виконанні службового завдання, отримав осколкове поранення голови, обличчя, правого передпліччя.
Відповідно до Акту судово-медичного дослідження (обстеження) №1933 від 18.08.2016 року (а.с.9) проведенням судово-медичного обстеження ОСОБА_1 , виявлені шрами шкіри голови зліва, перенісся та правого передпліччя , які утворились в результаті загоєння ран. По своїх морфологічних характеристиках шрами не протирічать механізму та давності утворення внаслідок вогнепальних поранень та можливо в строк і за обставин, на які вказує обстежуваний.
Згідно Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв Міністерства оборони України №741 від 03.03.2017 року (а.с.8) наявні в ОСОБА_1 , 1959 року народження , наслідком яких стали є шкіряні рубці в скронево - тім`яній ділянці голови зліва, на переніссі та на правому передпліччі розмірами 4,0 *1,0 см, 2,3*0,5 см і 9,0*0,8 см, що підтверджується актом судово-медичного дослідження (обстеження) №1933 від 28.12.2016 Полтавського обласного бюро СМЕ, та які у подальшому призвели до :« ЗЧМТ( контузія) головного мозку є захворювання : « Гіпертонічна хвороб ІІІ ст.., ступінь-2, ризик -3, атеросклеротичний дифузний кардіосклероз, хронічна дисциркуляторна енцефалопатія, змішаного генезу..», що підтверджується записами у медичних документів, - поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах , де велись бойові дії.
30 березня 2017 року позивачу призначена 2 група інвалідності (а.с.7).
16 листопада 2017 року ОСОБА_1 , звернувся з заявою до військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи (а.с.14).
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.11.2017 року за №10/2336 (а.с.6) йому було відмовлено в нарахуванні та проведенні відповідних виплат.
Суд вважає, що права ОСОБА_1 порушені та підлягають судовому захисту, а позовні вимоги задоволенню, з наступних підстав.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Стаття 12 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими вКонституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до пункту 4, 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на час встановлення ОСОБА_1 II групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
Встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,
- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;
- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;
- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
Згідно з частиною 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до пункту 12 Порядку 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до пункту 12 Порядку 975, керівник уповноваженого органу подає у 15- денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Такий самий порядок визначений і пунктом 7 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 (далі - Порядок №499).
Згідно пункту 7 Порядку №499, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Головним розпорядником бюджетних коштів у даному випадку є Міністерство оборони України.
Відтак суд приходить до висновку, що питання позивача, порушене ним у заяві від 16.11.2017 року, відповідачем безпідставно не розглянуто та не вирішено.
Відповідно до положень частини 2 ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», (далі Закону) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Також в ст.2 Закону визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до положень пп.2 п.1 ст.З Закону, дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У Постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року у справі №21-563а14 встановлено, що право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Крім того, суд звертає увагу, що в своїй постанові від 21 квітня 2015 року у справі №21-135а15 колегія суддів Судової палати а адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 частини 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно вимог статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та статті 9 КАС України, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в статті 8 Конституції України та статті 22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до вимог частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відмови Полтавського обласного військового комісаріату у складанні висновку про наявність в позивача права на призначення одноразової грошової допомоги, як інваліду війни 2 групи з 30.03.2017 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направлені документів на розгляд комісії Міністерства оборони України, протиправною підлягають задоволенню.
Також підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання Полтавський обласний військовий комісаріат скласти висновок про наявність в ОСОБА_1 права на призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 та статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як інваліду війни 2 групи з 30.03.2017 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направити його на розгляд комісії Міністерства оборони України.
Керуючись ст.ст. 241,243, 244,245, 246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у складанні висновку про наявність в позивача права на призначення одноразової грошової допомоги, як інваліду війни 2 групи з 30.03.2017 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направлені документів на розгляд комісії Міністерства оборони України, протиправною.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти висновок про наявність у ОСОБА_1 права на призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 та статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як інваліду війни 2 групи з 30.03.2017 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направити його на розгляд комісії Міністерства оборони України.
Судові витрати за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів.
Суддя Т.В.Шаповал