Справа № 463/170/18
Суддя: Жовнір Г. Б.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 463/170/18
Провадження № 2-а/463/118/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.

при секретарі - Миличук У.Р.

за участю представника позивача ОСОБА_1

перекладача Лисенко В.Г.

відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки Ісламської республіки ОСОБА_7 про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, просить суд ухвалити рішення про примусове видворення та затримання громадянки Ісламської Республіки Іран ОСОБА_7 (ОСОБА_7) з 2-ма неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6 (ОСОБА_6), ОСОБА_8 (ОСОБА_8, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичної передачі на територію України, а саме з 14 год. 00 хв. 08 січня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач разом з 2-ма неповнолітніми дітьми, вчинила незаконне перетинання державного кордону із України в Республіку Польща на ділянці відділу прикордонної служби «Грушів» на напрямку 579-580 прикордонного знаку на околиці н.п. Будомеж - територія суміжна Дрогомишлянській сільській раді Яворівського району Львівської області, внаслідок чого 06.01.2018 року була затримана представниками прикордонної варти Республіки Польща. 08.01.2018 року відповідач разом з двома неповнолітніми дітьми була передана на територію України на підставі ст. ст. 3, 5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб». 10.01.2018 року Яворівським районним судом Львівської області громадянку Ісламської Республіки Іран ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП. Знаючи про можливість легально в'їхати до Європейських країн, відповідач вибрала незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому вона неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху. Керуючись положеннями ст. 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з наведених вище мотивів.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що перетнулав кордон України з метою пошуку кращих умов проживання на території країн західної Європи. Проти позову не заперечує та при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Яворівським районним судом Львівської області 10 січня 2018 року відповідача притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП - незаконне перетинання державного кордону з України у складі групи осіб поза пунктом пропуску через державний кордон, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

10 січня 2018 року начальником Львівського прикордонного загону відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення з України, яке громадянка Ісламської Республіки Іран ОСОБА_7 (ОСОБА_7) виконати не в змозі, у зв'язку із відсутністю документів на право перебування на території України, а також легального виїзду з України.

Судом встановлено, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги та не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; мав намір мігрувати в країни Європейського Союзу для пошуку кращих умов життя та Україну розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи. Обставин, передбачених ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в ході судового розгляду не встановлено.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення видворення за межі території України.

Згідно п. 26 роз'яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», виходячи з положень частини четвертої ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та приписів ст. 289 КАС України, позовна заява з вимогою про затримання іноземця чи особи без громадянства може бути подана до суду лише з метою забезпечення видворення, тобто рішення судом про таке видворення повинно бути прийнято до вирішення питання про затримання або якщо такі позовні вимоги заявлені в одній позовній заяві, то під час вирішення такої позовної заяви.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України та існує ризик перешкоджання видворенню за межі території України, оскільки в останньої відсутні документи, що дають право на виїзд з України. Крім цього, незаконний перетин нею державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчить про те, що остання порушила вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 3 ст. 29 цього ж Закону підлягає примусовому видворенню.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, постанова суду в частині примусового видворення відповідача підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 257, 246, 288, 289, 371 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

ухвалив:

Позов - задовольнити.

Примусово видворити громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_7 (ОСОБА_7), ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з 2-ма неповнолітніми дітьми - ОСОБА_6 (ОСОБА_6), ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8 (ОСОБА_8), ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі території України.

Затримати громадянку Ісламської Республіки Іран ОСОБА_7 (ОСОБА_7),ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з 2-ма неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6 (ОСОБА_6), ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8 (ОСОБА_8), ІНФОРМАЦІЯ_3, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичної передачі на територію України, а саме з 14 год. 00 хв. 08 січня 2018 року.

Постанову в частині затримання громадянки Ісламської Республіки Іран ОСОБА_7 (ОСОБА_7) разом з 2-ма неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6 (ОСОБА_6), ОСОБА_8 (ОСОБА_8), звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 288, 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя: Жовнір Г.Б.