Справа № 816/2161/17
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2018-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/2161/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді - Бойка С.С., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень та зобов'язання видати дозвіл,

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про

визнання протиправним та скасування рішення від 19.10.2017 №14277/6-17 про відмову у наданні дозволу на розробку землеустрою;

зобов'язання видати ОСОБА_10 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 3,00 га для ведення фермерського господарства на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області;

визнання протиправним та скасування рішення від 19.10.2017 №14279/6-17 про відмову у наданні дозволу на розробку землеустрою;

зобов'язання видати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 3,00 га для ведення фермерського господарства на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області;

визнання протиправним та скасування рішення від 19.10.2017 №14278/6-17 про відмову у наданні дозволу на розробку землеустрою;

зобов'язання видати ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 3,00 га для ведення фермерського господарства на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області;

визнання протиправним та скасування рішення від 19.10.2017 №14280/6-17 про відмову у наданні дозволу на розробку землеустрою;

зобов'язання видати ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 3,00 га для ведення фермерського господарства на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області;

визнання протиправним та скасування рішення від 19.10.2017 №14276/6-17 про відмову у наданні дозволу на розробку землеустрою;

зобов'язання видати ОСОБА_6 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 3,00 га для ведення фермерського господарства на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області;

визнання протиправним та скасування рішення від 19.10.2017 №14271/6-17 про відмову у наданні дозволу на розробку землеустрою;

зобов'язання видати ОСОБА_7 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 3,00 га для ведення фермерського господарства на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області;

визнання протиправним та скасування рішення від 19.10.2017 №14270/6-17 про відмову у наданні дозволу на розробку землеустрою;

зобов'язання видати ОСОБА_8 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 3,00 га для ведення фермерського господарства на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області;

визнання протиправним та скасування рішення від 19.10.2017 №14272/6-17 про відмову у наданні дозволу на розробку землеустрою;

зобов'язання видати ОСОБА_9 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 3,00 га для ведення фермерського господарства на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області;

визнання протиправним та скасування рішення від 19.10.2017 №14268/6-17 про відмову у наданні дозволу на розробку землеустрою;

зобов'язання видати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 3,00 га для ведення фермерського господарства на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області.

Позивачі в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що відповідачем протиправно відмолено їм у надання дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо виділення на одержання у власність земельною ділянки (паю) із земель, наданих у користування Фермерському господарству "Промінь" для ведення фермерського господарства.

Відповідач у наданих до суду письмових запереченнях просив в задоволенні адміністративного позову відмовити посилаючись на те, що із системного аналізу статей 32, 81, 116 Земельного Кодексу України та статей 7, 13 Закону України "Про фермерське господарство" вбачається, що ч. 1 ст. 32 ЗК України розуміється приватизація громадянами-членами фермерського господарства земельних ділянок, які були надані у користування саме цим громадянам, а не фермерському господарству. Вказував на те, що відповідно до статей 81, 116 ЗК України та статті 19 Конституції України неможлива передача земельних ділянок державної власності, що перебувають у постійному користуванні ФГ "Промінь", у власність фізичним особам, оскільки чинним законодавством не передбачено механізму приватизації членами фермерського господарства земельних ділянок, що знаходяться у постійному користуванні фермерського господарства. Стверджував, що відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку визначеному законом. Враховуючи викладене відповідачем правомірно відмовлено у надані дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо виділення на одержання у власність земельною ділянки (паю) із земель, наданих у користування Фермерському господарству "Промінь" для ведення фермерського господарства.

Представники позивачів та відповідача в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Згідно частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що в судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з'явилися та відсутні потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

22.09.2017 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області подано заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки із земель державної власності, що передані у постійне користування ФГ "Промінь" у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства в розміром 3,00 га, розташованого на території Зарізької сільської ради для ведення фермерського господарства.

Відповідач своїми листами від 19.10.2017 повідомив позивачів про те, що головним управлінням сформовано перелік земельних ділянок із зазначенням площ, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території області, насамперед учасникам антитерористичної операції. Інформація про перелік земельних ділянок оприлюднена на офіційному веб-сайті Головного управління: http://poltavska.land.gov.ua.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері державної власності та розпорядження ними" передбачено, що у разі добровільної відмови юридичної або фізичної особи від земельної ділянки (у тому числі земельної частки (паю), яка перебуває у власності або користуванні такої особи, передавати таку земельну ділянку в користування за результатами земельних торгів, не допускаючи передачі таких земельних ділянок у приватну власність.

Враховуючи викладене, Головним управлінням Держегокадастру у Полтавській області відмовлено позивачам у задоволенні заявлених клопотань.

Не погодившись з такими відповідями суб'єкта владних повноважень, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Питання передачі в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності урегульовано Земельним кодексом України.

Пунктом "а" частини третьої статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Абзацом "а" частини першої статті 121 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Відповідно до частини першої та другої статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Згідно з статтею 32 Земельного кодексу України громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство" встановлено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність частки (паю) для ведення фермерського господарства слугувало прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №413 від 07 червня 2017 року "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", якою передбачено, що у разі добровільної відмови юридичної або фізичної особи від земельної ділянки у тому числі земельної ділянки частки (паю), яка перебуває у власності або користуванні такої особи, передавати таку земельну ділянку в користування за результатами земельних торгів, не допускаючи передачі таких земельних ділянок у приватну власність.

Суд вважає посилання відповідача у спірному рішенні на постанову Кабінету Міністрів України "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" від 07 червня 2017 року №413, як на підставу для відмови позивачам у наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою, необґрунтованим, оскільки затверджена постановою №413 "Стратегія удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" - це алгоритм дій уряду в майбутньому у цій сфері, а тому вона не містить правових норм для врегулювання цих відносин. Більш того, в ній прямо зазначено, що "для реалізації Стратегії необхідно розробити проекти нормативно-правових актів".

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження, разом з тим, зазначає, що постанова від 07 червня 2017 року №413 не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність та не прийнята відповідно до певного закону чи на виконання такого закону, яким регулюються вимоги щодо обмеження розташування земельних ділянок, а лише затверджує стратегію (план діяльності на певний період) удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Крім того, відповідно до вимог статті 6 Земельного кодексу України виключно до повноважень Верховної ради України віднесено регулювання земельних відносин шляхом прийняття законів.

При дослідженні в судовому засіданні оскаржуваних рішень відповідача від 19.10.2017 встановлено, що в них відсутні посилання на підстави передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.

Представник відповідача в у наданих до суду письмових запереченнях посилався на те, що чинним законодавством не передбачено механізм приватизації членами фермерського господарства земельних ділянок, що знаходяться у постійному користуванні фермерського господарства. Стверджував, що із системного аналізу статей 32, 81, 116 Земельного кодексу України, статей 7, 13 Закону України "Про Фермерське господарство" вбачається, що положення ч. 1 ст. 32 Земельного кодексу України мають розумітися як приватизація громадянами-членами фермерського господарства земельних ділянок, які були надані у користування саме цим громадянам, а не фермерському господарству.

Крім того, вказував на те, що відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку визначеному законом.

Вказані твердження представника відповідача, судом до уваги не приймаються, оскільки не були покладені в основу спірних рішень та не слугували підставами для відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Зі змісту листів Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 19.10.2017 №14277/6-17, №14279/6-17, №14278/6-17, №14280/6-17, №14276/6-17, №14271/6-17, №14270/6-17, №14272/6-17, №4268/6-17, судом встановлено, що підставою для відмови в задоволенні заяв позивачів про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки із земель державної власності, що передані у постійне користування ФГ "Промінь" у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства (орієнтовний розмір - 3,00 га), слугувало прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №413 від 07.06.2017 та формування управлінням переліку земельних ділянок, які можуть бути передані в межах безоплатної приватизації на території області, на сам перед учасникам, антитерористичної операції, а не відсутність механізму приватизації членами фермерського господарства земельних ділянок, що знаходяться у постійному користуванні фермерського господарства.

Враховуючи вищевикладене, суд розцінює рішення ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, викладене в листах від 19.10.2017 №14277/6-17, №14279/6-17, №14278/6-17, №14280/6-17, №14276/6-17, №14271/6-17, №14270/6-17, №14272/6-17, №4268/6-17, як відмови в наданні дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність в розмірі земельної частки (паю), а саме 3 гектарів, для ведення фермерського господарства із земель наданих в користування фермерському господарству "Промінь" на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області.

Так, відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч вимог даної статті, відповідач не довів та не обґрунтував суду правомірність прийнятих відносно позивача оскаржуваних рішень. Крім того, у наданих до суду письмових запереченнях позивач посилався на обставини, які не були покладені в основу оскаржуваних рішень.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання протиправними та скасування рішень про відмову у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки викладених у листах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 19.10.2017 №14277/6-17, №14279/6-17, №14278/6-17, №14280/6-17, №14276/6-17, №14271/6-17, №14270/6-17, №14272/6-17, №4268/6-17.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозвіл ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо виділення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 3,00 га для ведення фермерського господарства на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області, суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також Постановою ВАСУ від 21 жовтня 2010 року №П-278/10 встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозволи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо виділення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 3,00 га для ведення фермерського господарства на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, враховуючи те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновків про необхідність визнання протиправними та скасування рішень про відмову у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою, викладені в листах від 19.10.2017 №14277/6-17, №14279/6-17, №14278/6-17, №14280/6-17, №14276/6-17, №14271/6-17, №14270/6-17, №14272/6-17, №4268/6-17, суд з метою повного та належного захисту прав позивачів, вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства із земель наданих в користування фермерському господарству "Промінь" на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області з урахуванням підстав скасування вказаних рішень.

Зазначене узгоджується з положеннями частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а згідно статті 90 цього Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень всупереч вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів та не обґрунтував правомірність своїх дій та рішення.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 02140; ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_3 (АДРЕСА_4; ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_4 (АДРЕСА_5; ідентифікаційний номер НОМЕР_4), ОСОБА_5 (АДРЕСА_6, 37702; ідентифікаційний номер НОМЕР_5), ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, 02140; ідентифікаційний номер НОМЕР_6), ОСОБА_7 (АДРЕСА_2, 377400; ідентифікаційний номер НОМЕР_7), ОСОБА_8 (АДРЕСА_2, 377400; ідентифікаційний номер НОМЕР_8), ОСОБА_9 АДРЕСА_7; ідентифікаційний номер НОМЕР_9) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36038, ідентифікаційний код 39767930) про визнання протиправними та скасування рішень та зобов'язання видати дозвіл задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки викладені у листах від 19.10.2017 №14277/6-17, №14279/6-17, №14278/6-17, №14280/6-17, №14276/6-17, №14271/6-17, №14270/6-17, №14272/6-17, №4268/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 від 22.09.2017 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства із земель наданих в користування фермерському господарству "Промінь" на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області з урахуванням підстав скасування вказаних рішень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 02140; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_4; ідентифікаційний номер НОМЕР_3) судові витрати у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_5; ідентифікаційний номер НОМЕР_4) судові витрати у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_6, 37702; ідентифікаційний номер НОМЕР_5) судові витрати у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, 02140; ідентифікаційний номер НОМЕР_6) судові витрати у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_7 (АДРЕСА_2, 377400; ідентифікаційний номер НОМЕР_7) судові витрати у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_8 (АДРЕСА_2, 377400; ідентифікаційний номер НОМЕР_8) судові витрати у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_9 (АДРЕСА_2, 377400; ідентифікаційний номер НОМЕР_9) судові витрати у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко