Справа № 826/18495/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 січня 2018 року № 826/18495/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кармазіна О.А., суддів: Катющенка В.П. та Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України
про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач, МВС України), в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність МВС України щодо відмови, вказаної у листі від 26.10.2016 року за вих. №22/6-Б-1191, у зарахуванні до вислуги років часу навчання позивача в цивільному вищому навчальному закладі, зокрема в Червоноградському гірничому технікумі з 01.09.1992 року по 24.06.1996 року, до вступу на службу до органів внутрішніх справ зі службою в органах внутрішніх справ, із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, тобто 697 дні.;

2) визнати протиправним та скасувати наказ МВС України від 06.11.2015 року №2338 о/с «По особовому складу» в частині зарахуванні полковнику міліції, заступнику начальника 1-го відділу управління розслідування особливо важких кримінальних проваджень Головного слідчого управління ОСОБА_1 вислуги років на день звільнення в календарному обчислені 19 років 02 місяці та 05 днів;

3) зобов'язати МВС України зарахувати до загальної вислуги років на службі в органах внутрішніх справ часу навчання позивача в цивільному вищому навчальному закладі, зокрема в Червоноградському гірничому технікумі з 01.09.1992 року по 24.06.1996 року, до вступу на службу до органів внутрішніх справ, із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, внісши такі зміни до наказу МВС України від 06.11.2015 року №2 2338 о/с «По особовому складу» та особової справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при обрахунку розміру вислуги років позивача на момент звільнення відповідачем порушено вимоги частини другої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 2 постанови КМ України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справі та членам їхніх сімей", оскільки не враховано часу навчання позивача в цивільному вищому навчальному закладі, зокрема в Червоноградському гірничому технікумі.

Позивач під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача в ході розгляду справи проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зокрема, посилався на те, що оскільки після закінчення цивільного навчального закладу позивачу не було присвоєно офіцерське звання, то таке навчання, згідно вказаних положень законодавства, не може бути зараховано до вислуги років на військовій службі.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.11.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл судових справ від 12.10.2017 року №7845 та відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу повторно автоматично розподілено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А.

Ухвалою суду від 26.10.2017 року справу прийнято до провадження судді Кармазіна О.А. та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 19.12.2017 року, на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року №2147-VIII) (далі по тексту - КАС України), враховуючи відсутність заперечень з боку сторін, ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 10.01.2018 року, прийнятою в порядку письмового провадження, залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №2338 о/с «По особовому складу» в частині зарахуванні полковнику міліції, заступнику начальника 1-го відділу управління розслідування особливо важких кримінальних проваджень Головного слідчого управління ОСОБА_1 вислуги років на день звільнення в календарному обчислені 19 років 02 місяці та 05 днів, з підстав пропуску строку звернення до суду у вказаній частині позовних вимог.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 навчався у Червоноградському гірничому технікумі на денній формі навчання за спеціальністю «Експлуатація і ремонт гірничого електромеханічного устаткування та автоматичних пристроїв» з 01 вересня 1992 року (наказ №114 від 27.08.1992 року) по 24 червня 1996 року (наказ №66 від 24.06.1996 року).

На підставі наказу МОН України від 15.01.2002 року №20 Червоноградський гірничий технікум перейменований в Червоноградський державний технікум гірничих технологій та економіки. На підставі наказу МОН України від 04.10.2010 року №918 Червоноградський державний технікум гірничих технологій та економіки перейменований в ДВНЗ «Червоноградський гірничо-економічний коледж» та віднесено його до 1 рівня акредитації.

Як стверджує позивач та визнається відповідачем, з 01.09.1996 року ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ України курсантом Львівського інституту внутрішніх справ при Національній академії внутрішніх справ . У 1999 році по закінченню повного курсу цього інституту за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» ОСОБА_1 присвоєно звання «лейтенант міліції».

Наказом МВС України №2338 о/с «По особовому складу», згідно пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, полковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), заступника начальника 1-го відділу управління розслідувань особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління, з 06.11.2015 року звільнено у запас Збройних Сил України (через скорочення штатів). У наказі зазначено, що вислуга років на день звільнення в календарному обчислені для виплати надбавки за вислугу років та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 19 років 02 місяці та 05 днів.

Листом від 26.10.2016 року №22/6-Б-1191 Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України відмовлено позивачу у зарахуванні до вислуги років навчання у Червоноградському гірничому технікумі, з посиланням на те, що відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» офіцерське (спеціальне) звання до вступу на військову службу після закінчення цивільного навчального закладу йому не присвоювалося.

Вважаючи, що зарахування до вислуги років навчання у цивільному вищому навчальному закладі прямо встановлено у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи з урахування вищенаведеного спір по суті, суд зазначає наступне.

Обчислення вислуги років військовослужбовців, до яких належить позивач, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Так, відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби) до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби) встановлено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 р. у справі №21-411а14, яка прийнята з підстав неоднакового застосування зазначених норм матеріального права, у наведеному вище тексті норми права (ч. 2 ст. 17 Закону і пункт 2 постанови №393) розділові знаки і сполучник "також" у сполученні з "а" вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з синтаксичної структури речення додатково до вказаної вислуги може бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Таким чином, на підставі аналізу наведених вище норм права та враховуючи особливий статус осіб, які мають право на пенсію військовослужбовця, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій на умовах Закону №2262-XII додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік за шість місяців.

В даному випадку судом встановлено, що позивач закінчив навчання у Червоноградському гірничому технікумі 24 червня 1996 року, який станом на момент випуску позивача відповідно до Закону України «Про освіту» (в редакції Закону від 23 березня 1996 року №100/96) був вищим навчальним закладом, але не був тим закладом, після якого присвоюється офіцерське звання, а спеціальне звання «лейтенант міліції» позивачу було присвоєно у 1999 року.

Враховуючи вищенаведену правову позицію Верховного Суду України та погоджуючись із нею, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки після закінчення вказаного цивільного навчального закладу позивачу не було присвоєно офіцерське звання, то таке навчання не може бути зараховано до вислуги років на військовій службі для цілей Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Суд не бере до уваги наданий позивачем висновок експертного дослідження №056/549 від 29.11.2016 року, згідно якого експерт дійшов висновку, що текст абзацу 2 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає лінгвістичні підстави стверджувати, що час навчання в цивільних вищих навчальних закладах зараховується додатково до вислуги років незалежно від того чи присвоюється після їх закінчення офіцерське (спеціальне) звання, оскільки, як вбачається із вказаного висновку, таким твердженням слугував аналіз лише формально-синтаксичних текстових елементів вказаної норми, без врахування мети її правового регулювання як складового елемента права, з огляду на особливий статус осіб, які мають право на пенсію військовослужбовця.

Не доводять зворотного й листи-роз'яснення Мінсоцполітики України, Мінюсту України та Пенсійного фонду України, на які посилається позивач у позовній заяві, оскільки останні не є нормативно-правовими актами і містять власне розуміння вказаними суб'єктами норми права, а тому носять суто рекомендаційний характер і не є обов'язковими.

Натомість, з огляду на суть і призначення вказаної норми, на думку колегії суддів, наведені положення законодавства слід розуміти саме так, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 р. у справі №21-411а14.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відтак, з урахуванням наведеного у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись статтями ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, п. 2 ч. 3 ст. 205, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: 03037, АДРЕСА_1) до Міністерства внутрішніх справ України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ) - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді: В.П. Катющенко

Т.О. Скочок