Справа № 405/2884/17(2-а/405/110/17)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2018 року справа № 405/2884/17(2-а/405/110/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Кіровоградської митниці ДФС на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2017 р. (суддя Шевченко І.М.) в справі № 405/2884/17 за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з адміністративним позовом до Кіровоградської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 54/90100/17 від 21.04.2017 р., якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.; закриття провадження у зв'язку з відсутністю складу порушення митних правил.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2017 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує на необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо наявність підстав для застосування ч. 1 ст. 460 Митного кодексу України, оскільки невиконання порядку дотримання учасниками зовнішньоекономічної діяльності митного режиму тимчасового ввезення, до якого застосовано індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності за вчинені порушення, не є обставиною непереборної сили. Також є неправильним зазначення судом першої інстанції як підставу для скасування постанови в справі про порушення митних правил, що позивач є керівником підприємства, яке не є юридичною особою, через те, що суб'єктом адміністративної відповідальності за порушення митних правил є посадові особи підприємств.

Учасники справи до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв'язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

При цьому судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи через відсутність у кошторисі митниці на відрядження та участі в справі в режимі відеоконференції, оскільки позивачем не надано доказів відсутності відповідних видатків на відрядження та неможливості забезпечення явки представника до судового засідання суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови № 54/90100/17 від 21.04.2017 р., складеної в.о. начальника Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби України Скібіцьким Є.Г., позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 17 000 грн. Рішення прийняте з посиланням на те, що 10.11.2016 р. митним постом «Олександрія» Кіровоградської митниці ДФС у митному режимі тимчасового ввезення на умовах, визначених ст. 104 Митного кодексу України, «Заводом металевих конструкцій» ТДВ «ОДЕБП» згідно з договором оренди від 19.09.2016 р. № 08/19.09.2016 з підприємством SА «Еіесігосоп», зареєстрованим за адресою: МD-2044, Республіка Молдова, м. Кишинів, вул. Марії Драган 19, за митною декларацією типу ІМ 31 ДЕ № 901030000/2016/006449 проведене митне оформлення товару: «Верстат різьбонакатний UPW 12.5.1, 1988 року виготовлення, заводський № 3924», код УКТЗЕД , вагою 1 900 кг, вартістю 2 000 дол. США; встановлено строк тимчасового ввезення обладнання до 21.02.2017 року. При митному оформленні директором «Заводу металевих конструкцій» ТДВ «ОДЕБП» ОСОБА_2 надано зобов'язання від 08.11.2016 р. № 298 про зворотне вивезення товару за межі митної території України або розміщення в інший митний режим у строк до 21.02.2017 р. Позивачем до закінчення строку тимчасового ввезення, а саме 21.02.2017 р., не здійснено передбачених ст. ст. 108, 112 Митного кодексу України заходів щодо подальшого розпорядження тимчасово ввезеним обладнанням та не надано до Кіровоградської митниці ДФС заяву з приводу продовження строку тимчасового ввезення товарів. Згідно з довіреністю від 01.12.2016 р. № юр-05 (дійсна до 31.12.2017 р.) ОСОБА_2 є особою, уповноваженою ТДВ «ОДЕБП» на виконання обов'язків та представлення інтересів «Заводу металевих конструкцій». Позивач попереджений про відповідальність, передбачену ст.ст. 468, 474, 475, 481, 485 Митного кодексу України.

Також судом першої інстанції встановлено, що згідно з митною декларацією № 901030000/2016/006449 від 10.11.2016 р. одержувачем товару та особою, відповідальною за фінансове врегулювання, є ТДВ «ОДЕБП». Позивач є керівником Заводу металевих конструкцій, який не є самостійною юридичною особою, а структурним підрозділом ТДВ «ОДЕБП». Зобов'язання про зворотне вивезення товару від 08.11.2016 р. підписане позивачем саме як зобов'язання підприємства ТДВ «ОДЕБП», а позивач діяв на підставі довіреності ТДВ «ОДЕБП» від 01.12.2016 № юр-05.

Відповідачем не надано суду доказів повідомлення позивача про складення щодо нього протоколу про порушення митних правил від 22.03.2017 р., протокол складено без його участі, з порушенням прав позивача, визначених ст. 494 Митного кодексу України. Факт направлення протоколу позивачу, на думку суду першої інстанції, не змінює допущеного порушення при його складенні, так як обов'язковими умовами такого направлення є ухилення особи від участі у складенні протоколу, відмови його підписати та отримати.

Службовими особами митного органу не з'ясовано, чи був позивач на час порушення строку зворотного вивезення товару за межі митної території України посадовою особою ТДВ «ОДЕБП, уповноваженою виконувати від імені ТДВ «ОДЕБП» відповідні організаційно-розпорядчі обов'язки, та чи здійснював він такі обов'язки у відповідний час фактично.

Зважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України, що стало підставою для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з постановою суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, проте вважає за необхідне змінити її в частині обґрунтування висновків суду для прийняття такого рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 19.09.2016 р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Об'єднання «Дніпроенергобудпром» (далі - ТДВ «ОДЕБП») в особі директора Заводу металевих конструкцій ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Електрокон» (Республіка Молдова) укладено договір оренди обладнання № 08/19.09.2016, предметом якого є надання у тимчасове володіння та користування верстату різьбонакатного UPW 12.5.1, 1988 року виготовлення, заводський № 3924 (а.с. 14-16).

Вказане обладнання ввезено на митну територію України за митною декларацією ІМ 31 ДЕ № 901030000/2016/006449, оформлене у митному режимі тимчасового ввезення, встановлено строк тимчасового ввезення обладнання до 21.02.2017 р. (а.с. 17-18).

Зобов'язання зі зворотного вивезення товару або поміщення в інший митний режим підписано директором Заводу металевих конструкцій ОСОБА_2 (а.с. 20) на підставі довіреності (а.с. 92-93).

22.03.2017 р. службовою особою митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил № 54/90100/17 відносно ОСОБА_2 за частиною 3 статті 481 Митного кодексу України (а.с. 69-72), про що повідомлено позивача листом від 24.03.2017 р. № 123/11-70-62 (а.с. 96-97). Протокол про порушення митних правил та лист митного органу отримано позивачем 30.03.2017 р. особисто, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 98).

При цьому, як вбачається з обставин справи, відповідачем 22.03.2017 р. отримано від позивача пояснення, в яких зазначено про відмову позивача від надання пояснень (а.с. 94).

Постановою в.о. начальника Кіровоградської митниці ДФС Скібицького Є.Г. від 21.04.2017 р. в справі про порушення митних правил № 54/90100/17 ОСОБА_2, директора Заводу металевих конструкцій ТДВ «ОДЕБП», визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розміром 17000 грн. (а.с. 63-67).

Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил є висновок митного органу, що позивачем не забезпечено виконання вимог, передбачених статтями 108, 112 Митного кодексу України, чим вчинено порушення митних правил, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України, а саме перевищено строк тимчасового ввезення товару - верстату різьбонакатного UPW 12.5.1, 1988 року виготовлення, заводський № 3924, код УКТЗЕД , вагою 1800 кг, вартістю 2000 доларів США, на митну територію України більш ніж на 10 діб.

Частиною 3 статті 481 Митного кодексу України встановлено, що перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на десять діб тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

За приписами ч. 1 ст. 108 Митного кодексу строк тимчасового ввезення товарів встановлюється органом доходів і зборів у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.

Згідно з ч. 3 ст. 108 цього кодексу з урахуванням мети ввезення товарів та інших обставин попередньо встановлений строк тимчасового ввезення товарів за письмовою заявою власника цих товарів або уповноваженої ним особи може бути продовжений відповідним органом доходів і зборів. У разі відмови у продовженні строку тимчасового ввезення орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово або в електронній формі повідомити особі, яка звернулася із заявою про його продовження, про причини та підстави такої відмови.

Не є спірним питанням порушення строку тимчасового ввезення товару більше ніж на 10 діб та не надання в строк до 21.02.2017 р. письмової заяви для зміни попередньо встановленого строку тимчасового ввезення.

Тобто, об'єктивна сторона порушення митних правил не оспорюється позивачем.

За доводами позивача, оскільки ТДВ «ОДЕБП» є суб'єктом індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, а строк дії разової (індивідуальної) ліцензії, на підставі якої й ввезено обладнання на митну території України, сплинув 21.02.2017 р., а нова індивідуальна ліцензія на здійснення зовнішньоекономічної діяльності як обов'язкова умова продовження строку тимчасового ввезення отримана підприємством 14.03.2017 р. й після цього подана ТДВ «ОДЕБП» 03.04.2017 р. заява на продовження строку тимчасового ввезення, в його діях відсутня вина як складова суб'єктивної сторони адміністративного правопорушення.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

24.10.2016 р. Міністерством економічного розвитку і торгівлі України видана ТДВ «ОДЕБП» разова (індивідуальна) ліцензія № IL5 на зовнішньоекономічну операцію із іноземним суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності SA «Elektrokon» (Республіка Молдова) з переміщення товарів за договором оренди обладнання № 08/19.09.2016 від 19.09.2016 р. (з тимчасового ввезення верстату різьбонакатного UPW 12.5.1, 1988 року виготовлення, заводський № 3924); строк дії - до 21.02.2017 р.; ліцензія дійсна для проведення орендної плати за вказаним договором (а.с. 19).

14.03.2017 р. Міністерством економічного розвитку і торгівлі України видана ТДВ «ОДЕБП» разова (індивідуальна) ліцензія № IL8 на зовнішньоекономічну операцію із іноземним суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності SA «Elektrokon» (Республіка Молдова) з переміщення товарів за договором оренди обладнання № 08/19.09.2016 від 19.09.2016 р. (з тимчасового ввезення верстату різьбонакатного UPW 12.5.1, 1988 року виготовлення, заводський № 3924); строк дії ліцензії - до 12.07.2017 р. включно; ліцензія видана замість ліцензії № IL5, дійсна для проведення орендної плати за вказаним договором (а.с. 21).

Статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» встановлено, що застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування є спеціальною санкцією, що застосовується до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності за порушення Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов'язаних з ним законів, у випадках порушення такими суб'єктами цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій.

Тобто, видача ТДВ «ОДЕБП» разових (індивідуальних) ліцензій на зовнішньоекономічну операцію обумовлена застосуванням до підприємства індивідуального режиму ліцензування як спеціальної санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Оскільки до ТДВ «ОДЕБП» застосовано індивідуальний режим ліцензування як спеціальна санкція, підприємство за відсутності такої індивідуальної ліцензії (закінчення строку дії такої ліцензії) не мало можливості здійснювати зовнішньоекономічну діяльність, зокрема, ініціювати питання щодо продовження терміну тимчасового ввезення товару.

При цьому є обґрунтованим посилання позивача, що до закінчення дії раніше виданої разової (індивідуальної) ліцензії підприємство не могло звертатися до органу, що її видав, з питання переоформлення ліцензії.

Так, відповідно до п. 2.14 Положення про порядок видачі разових (індивідуальних) ліцензій, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 17.04.2000 р. № 47, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.05.2000 р. за № 259/4480, у разі невиконання зовнішньоекономічної операції у термін, зазначений в оформленій ліцензії, ця ліцензія підлягає переоформленню у порядку, передбаченому для її видачі, за винятком підпункту 2.2.6 пункту 2.2 цього розділу.

У разі невиконання зовнішньоекономічної операції у термін, зазначений в оформленій ліцензії, і якщо за цією ліцензією проводились поставки товарів та/або їх оплати, переоформлення ліцензії здійснюється лише на залишок обсягів поставок товарів за цією ліцензією на підставі відповідних відміток митного органу або на залишок проведених оплат товарів на підставі відповідних відміток уповноваженого банку.

Відтак, оскільки на час закінчення строку тимчасового ввезення товару сплинув термін дії разової (індивідуальної) ліцензії, підприємство не мало підстав для звернення до митного органу з питання продовження терміну тимчасового ввезення, що свідчить про відсутність вини в діях позивача щодо перевищення строку тимчасового ввезення товару як складової частини суб'єктивної сторони адміністративного правопорушення, відповідно, в діях позивача відсутній склад порушення митних правил, передбачений ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на наявність підстав для застосування положень ч. 1 ст. 460 Митного кодексу України, відповідно до якої вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

В розглядуваному випадку закінчення строку дії разової (індивідуальної) ліцензії не є обставиною непоборної сили у розумінні ст. 460 Митного кодексу України.

Крім того, є неправильним посилання суду першої інстанції на те, що позивач не є суб'єктом відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 459 Митого кодексу України суб'єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

Як зазначено вище, саме позивачем як посадовою особою підприємства надано митниці зобов'язання зі зворотного вивезення товару або поміщення в інший митний режим, відповідно, позивач може бути суб'єктом правопорушення.

Також є безпідставним зазначення судом першої інстанції про порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено дотримання такої процедури.

Доводи апелянта частково прийняті судом апеляційної інстанції, а інші спростовані приведеними вище висновками суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для зміни судового рішення в частині обґрунтування висновків суду відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб'єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської митниці ДФС на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2017 р. в справі № 405/2884/17 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2017 р. в справі № 405/2884/17 за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил змінити в частині обґрунтування висновків суду.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 09.01.2018 р. та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 09.01.2018 р.

Суддя-доповідач: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко