Справа № 804/7300/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 р. Справа № 804/7300/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини - Польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини - Польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини - Польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не вирішення питання припинення (розірвання) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 18.05.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 18.05.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 .
В обґрунтування адміністративного позову, позивач зазначає, що він 18.05.2015р. уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України з командуванням військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Згідно п.3 Контракту він є строковим та укладається на термін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. За переконанням позивача особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року, з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року, з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року, з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року. На думку позивача, у зв`язку із закінченням 22.08.2015 року особливого періоду, термін дії контракту від 28.08.2015 року про проходження військової служби закінчився, проте відповідач протиправно відмовив позивачу у розірванні контракту на проходження військової служби, посилаючись на те, що особливий період в країні ще не закінчився.
Від відповідача надійшли заперечення в яких він посилається на те, що з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014 в Україні настав особливий період, і нині в Україні діє особливий період. Відповідач також зазначає, що чинним законодавством України під час дії особливого періоду не передбачено звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку з закінченням строку дії контракту. У зв`язку з вступом у законну силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом. У зв`язку з тим, шо не закінчився строк проходження служби за контрактом ОСОБА_3 , який уклав контракт до закінчення особливого періоду 18.05.2015, відсутні правові підстави для його звільнення.
Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, проти розгляду справи в письмовому провадженні не заперечували.
Представник відповідача у письмових запереченнях просив розглянути справу без їх участі.
Ухвалою суду від 01.02.2017р. відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що 18.05.2015 року між ОСОБА_1 та ТВО командира в/ч пп НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, у військовому званні солдат, номер обслуги гаубичного самохідно-артилерійського взводу гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної-артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Відповідно до п.3 Контракту цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на термін на період до закінчення особливого періоду, або до оголошення рішення про демобілізацію. Пунктом 4 визначено, що сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.
Факт прийняття позивача на військову службу закріплений у військовому квитку № НОМЕР_3 виданий Новомосковсько-Магдалинівським військовим комісаріатом Дніпропетровської області 20.05.2015 року, копія якого наявна в матеріалах справи.
Згідно довідки №6357 від 03 серпня 2015 року, виданої рядовому ОСОБА_1 , вбачається, що він дійсно в період з 25.05.2015 по даний час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області в с.Піски, с.Водяне, згідно наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 №122 від 23.05.2015 року.
З довідки №6295 від 03 серпня 2015 року, виданої солдату ОСОБА_1 , вбачається, що він дійсно в період з 25.05.2015 по даний час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області в с. Піски, с. Опитне, Донецький аеропорт, згідно наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 №122 від 23.05.2015 року.
З довідки №3453 від 04 липня 2016 року, виданої молодшому сержанту ОСОБА_1 , вбачається, що він дійсно в період з 18.06.2016 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області в с. Кримське, згідно наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 №165 від 18.06.2016 року.
30.07.2016 року позивач звернувся до командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 з рапортом (від 24.07.2016р.), з проханням надати йому та його сім`ї, яка виявляє бажання мешкати за місцем його служби належне житло, або відповідну компенсацію на придбання житла.
09.08.2016 року позивач звернувся до командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 з рапортом №4537 (від 29.07.2016р.) про розірвання контракту, у зв`язку з невиконанням Міністерством оборони України умов контракту, а саме: ненаданням житла, або компенсації за житло; ненаданням матеріального забезпечення у повному обсязі.
На рапорт №4537, командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , позивачу надана відповідь №2430 від 31.08.2016 року в якій зазначено: «оскільки в країні запроваджений особливий період, то звільнення військовослужбовців від військової служби в цей час здійснюється за переліком підстав, що визначений ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». По питанню звільнення з військової служби військовослужбовець звертається особисто до командира військової частини із рапортом, у якому повідомляє про підстави звільнення (за переліком вказаним вище). До рапорту необхідно надати копії документів на підтвердження інформації щодо підстав або причин звільнення. Згідно Вашого рапорту, до командира частини однією з причин є ненадання житла або компенсації за житло. Ви не зазначили яке саме житло, Ви маєте на увазі. Попередньо відсутнє звернення (рапорт) із проханням надання житла. Також при написанні рапорту на звільнення із такою мотивацією треба ураховувати постановку на чергу (облік) військовослужбовця з метою подальшого отримання житла (постійного або тимчасово наданого для користування), наявність його у житловому фонді Міністерства. Однак у зв`язку з відсутністю фонду службового житла, а також необхідної вислуги років для отримання житла для постійного користування, Ви не були забезпечені житлом з об`єктивних причин, а що Ви винаймали житло в частині не має, до командування частини звернень щодо отримання компенсації за піднайом житла за місцем проходження військової служби не надходило. Другим пунктом (причиною) розірвання контракту Ви посилаєтесь на ненадання матеріального забезпечення в повному обсязі. З цього слід розуміти, що військовослужбовцем було недоотримано дещо із речей або грошових коштів, що гарантовані Законодавством України та нормативно-правовими актами. Отже, не зазначено що саме військовослужбовець має на увазі та розумінні «недоотримання». Будь-то речове або продовольче забезпечення здійснюється Міністерством оборони України планово та у встановлені строки його реалізації (термінів носіння). Ви не надавали до рапорту копії попередніх звернень (рапортів), де особисто на Ваше прохання було відмовлено щодо отримання матеріального забезпечення, яке гарантоване Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (далі ЗСУ). Перелік підстав звільнення з військової служби є вичерпним та наведений в повному обсязі у ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Інших правових підстав для звільнення з військової служби військовослужбовців ЗСУ не існує. Щодо Положення про проходження військової служби, інструкцій, наказів МОУ тощо - це є підзаконні нормативно-правові акти, які розкривають механізми, як саме реалізовується те чи інше положення Закону. Виходячи з викладеного, на підставі необґрунтованості наведених причин, не можливе надання згоди на розірвання контракту між Вами та Міністерством оборони України, в особі командира в/ч пп НОМЕР_1 на даний час».
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1, 2, 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності; проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно вказаного Закону для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються строки військової служби в календарному обчисленні.
Пунктом «б» частини 2 статті 26 Закону №2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється щодо військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
За загальним правилом пункту «а» частини 6 статті 26 цього Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Відповідно до пункту 2 частини 9 статті 23 Закону №2232-XII (в редакції станом на момент вчинення спірних правовідносин), у разі настання особливого періоду, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Частина 8 статті 26 Закону №2232-XII передбачає підстави звільнення військовослужбовців під час особливого періоду: - з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 та 3 (пункт 1); - воєнного стану (пункт 2); - після прийняття рішення про демобілізації (пункт 3).
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що закінчення дії строку контракту є підставою для його розірвання у тому випадку, якщо не було виявлено бажання військовослужбовця укласти новий контракт, при цьому в односторонньому порядку продовження дії строку контракту на проходження військової служби понад встановлений контрактом строк можливо лише виключно у разі настання особливого періоду.
На думку суду, особливості продовження строку військової служби та підстав звільнення з військової служби є підставою виникнення цього спору та пов`язано із початком та закінченням особливого періоду, а також питанням чи у всіх випадках оголошення мобілізації в подальшому прийматиметься рішення про демобілізацію.
Визначення особливого періоду надано в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та статті 1 Закону України «Про оборону України».
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
Крім цього, в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення мобілізації.
Мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Суд зазначає, що у законодавстві визначення особливого періоду має прив`язку до початку мобілізації, часу мобілізації, а у випадку оголошення війни - воєнного часу і частково відбудовного періоду після закінчення воєнних дій. Поняття демобілізації жодним чином не прив`язано до особливого періоду відповідно до законодавства.
Виконуючим обов`язки Президента України 17.03.2014 року було видано Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014, яким оголошено та проведено частково мобілізацію протягом 45 діб, цей указ набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1126-VII від 17.03.2014 року, який набрав чинності 18.03.2014 року.
Указом Виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 від 06.05.2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1240-VII від 06.05.2014 року, який набрав чинності 07.05.2014 року.
Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1595-VII від 22.07.2014 року, який набрав чинності 24.07.2014 року.
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №113-VIII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 20.01.2015 року.
Враховуючи вищезазначені Укази Президента України, особливий період, визначення якого наведено в статтях 1 Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» в Україні діяв з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року, з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року, з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року, з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року.
Указом Президента N 115/2016, від 25.03.2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15».
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 106 Конституції України, керуючись підпунктом "є" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", постановлено, провести у березні - квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період: призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію" і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року № 328 "Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію"; призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію".
Приймаючи рішення по суті спору суд зазначає наступне.
Доводи відповідача, що закінчення особливого періоду має здійснюватись шляхом оголошення Указу Президента України «Про демобілізацію», у зв`язку із чим особливий період не закінчується періодами, визначеними Указами Президента України «Про часткову мобілізацію», та триває по сьогоднішній день - суд вважає помилковими з огляду на наступне.
Ч.3 ст.23 Закону України «Про оборону України» закріплює, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.
Прийняття рішення про демобілізацію прямо пов`язано із закінченням раніше введеного воєнного стану (настання воєнного часу), що випливає із абзацу третього пункту 1 частини 9 статті 23 вказаного Закону.
Частина 8 статті 26 Закону №2232-XII передбачає підстави звільнення військовослужбовців під час дії особливого періоду, та 22.08.2015 року закінчився строк, на який оголошено останню хвилю часткової мобілізації, нове рішення про проведення мобілізації не приймалось, як і рішення про введення воєнного стану, отже, суд доходить висновку, що на час подання ОСОБА_1 рапорта про намір розірвати контракт (24.03.2016р.) особливий період не діяв, тому ч.8 ст. 26 Закону №2232-XII застосуванню не підлягає.
На думку суду, настання особливого періоду пов`язано із оголошенням мобілізації, що в подальшому переходить або в: 1) закінчення особливого періоду із спливом періоду на який оголошено мобілізацію, або в 2) введення воєнного стану ((настання воєнного часу), що в подальшому потребує демобілізації як переходу до мирного стану (часу)), проте період на який оголошувалась мобілізація сплив, а воєнний стан не вводився.
Крім того при прийнятті рішення судом враховано, що позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серія НОМЕР_4 , копією військового квитка, Довідками від 03 серпня 2015 року №6357, №6295, від 04 липня 2016 року №3453.
Доводи відповідача з посилання на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.2016р., судом не приймаються, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття вказаного Закону, а відповідно до ч.2 ст.5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Таким чином суд погоджується з доводами позивача, що укладення Контракту як строкової форми залучення до публічної служби з відповідним обмеженням правового статусу та підпаданням під посилену юрисдикцію держави, повинно відбуватись на умовах максимальної правової визначеності щодо строку дії таких обмежень і не може бути віднесено до сфери необмеженої дискреції суб`єктів владних повноважень.
У цілях інтересів держави у сфері національної безпеки гарантовані військовослужбовцям конституційні права та свободи можуть бути обмеженими. Однак будь-які обмеження щодо реалізації прав і свобод осіб, що проходять військову службу, у тому числі продовження строку дії контракту, можуть бути вжиті державою у разі якщо це має законні цілі, відповідає нагальній необхідності і такі обмеження співрозмірні переслідуваній меті.
П.3,8 ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони в тому числі обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), та з дотриманням принципу пропорційності, зокрема дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з огляду на що дії Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби позивача у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 18.05.2015 року, вказаним вимогам не відповідають.
Так судом встановлено, що позивач з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту звернувся 24.03.2016р., тобто після закінчення особливого періоду, який діяв до 22.08.2015 року, в умовах відсутності мобілізації чи воєнного стану, а тому у відповідача - військової частини були відсутні правові підстави для відмови у звільненні позивача з військової служби у запас за його рапортом, у зв`язку з припиненням контракту, а тому бездіяльність відповідача з приводу невирішення питань припинення (розірвання) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного з позивачем, не відповідає наведеним критеріям правомірності, а тому визнається судом протиправною.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини - Польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини - Польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України щодо не вирішення питання припинення (розірвання) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 18.05.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 .
Зобов`язати Військову частину - Польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 18.05.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 .
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова