Справа № 804/8024/17
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 р. Справа № 804/8024/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради до Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дії протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій та нарахування пені, -
30 листопада 2017 року Комунальне підприємство "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просить: визнати протиправними дії та скасувати рішення Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 20 листопада 2017 року: №№ 60, 61, 62, 63, 64 на загальну суму 511 028,72 грн.
Представники позивача у судовому засідання підтримали позовні вимоги у повному обсязі.
Від відповідача до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника управління. Крім того, відповідач суду надав письмові заперечення, в яких зазначив, що ним правомірно нараховано та винесено рішення №60-64 від 20.11.2017 року про застосування фінансових санкцій та пені у розмірі 511028,72 грн., адже заборгованість зі сплати фінансових санкцій та нені по рішеннях №№2042-2070 від 28.12.2010 року у розмірі 1604531,62 грн., виникла до 01 січня 2011 року, тобто в період дії пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України № 1058-IV та не була своєчасно сплачена. Зауважив, що нормами чинного законодавства України не передбачено розстрочення виконання судового рішення як підстава для звільнення від відповідальності страховиків.
У судовому засіданні 14 грудня 2011 року у звязку із неявкою до суду представника відповідача, судом ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно Статуту Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради є комунальним підприємством, засновником та власником якого є територіальна громада міста Павлограда в особі Павлоградської міської ради.
20 листопада 2017 року на підставі пункту 2 частини девятої статті 106 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-ІУ) Пенсійним фондом прийняті рішення про нарахування пені на загальну суму 511 028,72 грн., а саме:
- № 60 за період з 04.10.2012 до 10.11.2017 у розмірі 66 987,64 грн.;
- №61 за період з 10.09.2015 до 09.03.2017 у розмірі 92,82 грн.;
- № 62 за період 31.07.2013 до 09.03.2017 у розмірі 218,62 грн.;
- № 63 за період 04.10.2012 до 09.03.2017 у розмірі 442 243,89 грн.;
- № 64 за період 04.10.2012 до 26.01.2017 у розмірі 1 485,75 грн.
Зазначені рішення отримані позивачем 24 листопада 2017 року.
Не погодившись із такими діями та рішеннями суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з означеним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Під час судового розгляду справи з'ясовано, та вбачається з матеріалів справи, що пеня була нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою позивачем фінансових санкцій, нарахованих рішеннями управління ПФУ в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області №№ 2042-2070 від 28.12.2010 року.
Питання відповідальності страхувальника за несвоєчасну сплату заборгованості до Пенсійного фонду до 01 січня 2011 року були врегулюванні Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, зокрема, статтею 106 цього Закону.
Так, пунктом 2 частини 9 цієї статті Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції до 01.01.2011) передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.
Верховною Радою України 08 липня 2010 року прийнято Закон України №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності 01 січня 2011 року.
З набранням чинності зазначеним Законом, згідно підпункту "й" пункту 12 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення", норми частини першої - дев'ятої статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виключено.
Разом з цим, приписами пункту 7 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010, який набрав чинності 01 січня 2011 року, визначено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.
На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.
У відповідності до п. 10.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Пенсійного фонду від 19.12.2003 № 21-1 (у редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення, надалі - Інструкція), на суми простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків (недоїмки) та своєчасно не сплачені (не перераховані) фінансові санкції нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку та розмірах, визначених цим пунктом. Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем настання строку сплати відповідного платежу, до дня його фактичної сплати страхувальником включно.
Документами, які є підставою для нарахування пені, є: документи, що підтверджують суму страхових внесків, фінансових санкцій та строк їх сплати - Розрахунок суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з позитивною сумою; звіт про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України з позитивною сумою; звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України з позитивною сумою; вимога про донараховані суми страхових внесків за актами перевірок та узгоджене рішення про застосовані фінансові санкції (штрафи); рішення суду; документи, що підтверджують суму та дату погашення недоїмки за страховими внесками та боргу за фінансовими санкціями - виписки з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; корінець прибуткового документа про приймання установою банку платежів готівкою; договорів про розстрочення (відстрочення) страхових внесків; Розрахунок суми страхових внесків з від'ємною сумою; звіт про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з від'ємною сумою; звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з від'ємною сумою; рішення про виключення з Державного реєстру підприємств та організацій України; свідоцтво про смерть фізичної особи.
В контексті наведеного, суд приходить до висновку, що пеня зумовлена несвоєчасною сплатою заборгованості, яка виникла до 01.01.2011, має бути нарахована (стягнута) і після 1 січня 2011 р., оскільки заборгованість і пеня виникли в період дії п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 р. №1058-IV.
Зазначена правова позиція також була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 19 лютого, 26 березня та 15 жовтня 2013 року у справах №№ 21-432а12, 21-71а13, 21-318а13 відповідно, а також у постанові від 07 жовтня 2014 року в справі № 21-269а14.
Висновки цих постанов Верховного Суду України, згідно із приписами ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для застосування до спірних правовідносин, що є предметом цього позову.
Відтак, зважаючи на те, що застосування фінансових санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків за спірними рішеннями №№ 60, 61, 62, 63, 64 від 20.11.2017 року були застосовані в зв'язку з несвоєчасним погашенням заборгованості по страхових внесках за рішеннями управління ПФУ в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області №№ 2042-2070 від 28.12.2010 року, такі рішення відповідача відповідають його повноваженням і компетенції, а застосування ним п.2 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в даному випадку, є правомірним, позаяк, відповідає нормі абз.5 п. 7розділу VIIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
Окрім цього, суд зазначає, що нормами чинного законодавства України не передбачено як підставу для звільнення від відповідальності страховиків факт розстрочення виконання судового рішення, ухваленого судом у звязку з невиконанням юридичною особою обовязків, покладених на неї Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що рішення №№ 60, 61, 62, 63, 64 від 20.11.2017 року були прийняті Павлоградським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на підставі Закону та у межах його повноважень.
Згідно зі ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
В даному випадку відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваних рішень. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.
Керуючись статтями 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2