Справа № 740/2434/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 740/2434/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
Пантелієнко Валентина Григорівна
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Собківа Я.М.,

суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2017 року (час ухвалення: 11 год. 55 хв., повний текст складено 21 листопада 2017 року, м. Ніжин) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ніжинського об`єднаного управління пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області із адміністративним позовом до Ніжинського об`єднаного управління пенсійного фонду України, в якому, з урахуванням позовної заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати дії відповідача щодо відмови у коректному обчисленні розміру пенсії по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з участю у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі відшкодування фактичних збитків з урахуванням всіх матеріалів наявних у пенсійній справі неправомірними та такими, що порушують його право на соціальний захист у законних розмірах;

- зобов`язати відповідача з метою відновлення права на соціальний захист у повному, передбаченому Законом обсязі, здійснити обчислення, нарахування та виплату йому, як інваліду ІІ групи, чия інвалідність настала внаслідок захворювання, пов`язаного з участю у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, пенсії по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків, з 30.05.2017 року.

Даний позов мотивовано тим, що позивач працював у третій зоні небезпеки зони відчуження ЧАЕС дев`ять днів у червні 1986 року із кратністю заробітку 4, де один із цих днів був вихідним; позивач відпрацював кожного дня 6 годин; посадовий оклад позивача за основним місцем роботи складав 155 крб.; збережений за основним місцем роботи заробіток позивача становить 46,35 крб.; за 9 днів роботи позивачу була нарахована премія у розмірі 46,53 крб.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2017 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що з 24.04.2014 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112 «Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення», якою внесено зміни, зокрема, до постанов Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 13.09.2001 р. № 1155 «Про встановлення щомісячної доплати до пенсії непрацюючим пенсіонерам, вивільненим у зв`язку із закриттям Чорнобильської АЕС», однак дана постанова КМУ не передбачає зменшення кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ніжинському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України та з 30.06.1992 року по 31 липня 1998 року отримував пенсію по третій групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З 01 серпня 1998 року позивач отримує пенсію по другій групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В період з 10.04.2017 року та 30.05.2017 року позивач звертався до відповідача із заявами про перерахунок пенсії із заробітної плати за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС.

Листами Ніжинського об`єднаного управління пенсійного фонду України від 24.04.2017 року № 36/04/М-2 (а.с. 12-13) та від 02.06.2017 року № 2924/04/12 (а.с. 16-18) в перерахунку пенсії ОСОБА_1 було відмовлено.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Частиною 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210 затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Порядок передбачає надання до органів Пенсійного Фонду України довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) отриману за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно ч.4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Відповідно до п. 2.10 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Оплата праці працівників підприємств, розташованих в зоні ЧАЕС, які виконували роботи пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, провадилась в розмірах, передбачених Розпорядженням РМ СРСР від 17.05.1986 року № 964, у відповідних зонах небезпеки в 5-, 4-, 3-кратному розмірі.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно до абзацу 4 п.1 Постанови РМ СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986р. № 665-195 (абз. 4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207/7) у відповідних зонах небезпеки в 4-, 3-. 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Пунктами 4 та 5 Постанов Ради Міністрів Української РСР від 10.06.1986р. №2077 та Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986р. №665-195, робітникам підприємств, організацій, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, установлювалася додаткова оплата праці за роботу у нічний час в розмірі 35% часової тарифної ставки за кожен час роботи в нічний час та максимальний розмір премії 60% тарифної ставки та залучати робітників на роботи в вихідні та святкові дні з оплатою праці в подвійному розмірі.

В той же час, з моменту аварії на ЧАЕС, оплату праці особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР регулювала Постанова від 07.05.1986р. №524-156, абз.2 п.1 якої зобов`язував виплачувати таким особам посадові оклади і оклади за спеціальними званнями в подвійному розмірі.

З 23.05.1986 Розпорядженням № 1031-рс на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ були розповсюджені порядок і розміри оплати праці, що передбачались Розпорядженням № 964-рс від 17.05.1986р. для робітників і службовців (5-, 4-, 3-кратний розмір тарифної ставки (посадового окладу) за роботу в 3-й, 2-й або 1-й зонах небезпеки відповідно).

Відповідно до пунктів 4 і 5 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195, підпунктів 4 і 5 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і УРРПС від 10 червня 1986 року № 207-7 встановлено працівникам підприємств, організацій та установ, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища, додаткову оплату праці за роботу в нічний час у розмірі 35% часової тарифної ставки (окладу) за кожний час роботи в нічний час і максимальний розмір премії - 60% тарифної ставки (окладу) в місяць; дозволено підприємствам, організаціям і установам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у вихідні і святкові дні з оплатою праці у подвійному розмірі.

Згідно з пунктом 1 постанови Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43, працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, винагороди і заохочення нараховуються відповідно до діючих положень.

Про розповсюдження цих пунктів на осіб рядового і начальницького складу в цих постановах вказівок не має.

Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх оправ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 №0130, від 17 травня1986 №0149, від 30 червня1986 № 0189 та інших.

Абзацом першим пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня1986 №0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», на виконання зазначених розпоряджень було наказано, зокрема, міністру внутрішніх справ Української РСР дозволяти за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

За основним місцем служби нараховувались надбавки за вислугу років та інші надбавки.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1986 порядок і умови відрядження військовослужбовців рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлювалися МВС СРСР.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 7 травня 1986 року № 524-156.

Так, 15.03.1998 року КСП ім. Фрунзе видало позивачу довідку за № 228 (копія а.с. 9) з якої вбачається, що за роботу в населених пунктах зони відчуження з 18 червня 1986 року по 30 червня 1986 року і з 01 липня по 29 липня 1986 року позивачу була виплачена заробітна плата у розмірі 657,65 гривень, у тому числі оплата праці в зоні відчуження в сумі 139,59 гривень за 9 днів (кратність 3, годинна тарифна ставка 5,17 крб.) та збережений середній заробіток у сумі 46,53 крб.

Досліджуючи вказану довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) одержану за роботу ( службу) в зоні відчуження в 1986-1990 р.р. та аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно була обчислена пенсія позивача з урахуванням оплати праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження у 4-х кратному розмірі, оскільки за позивачем зберігалась середньомісячна заробітна плата за основним місцем роботи, а тому показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України у ухвалі від 21 січня 2016 року (справа № К/800/43268/15).

За таких обставин, аналізуючи норми чинного законодавства та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про необгрунтованість вимог даного позову та відсутність правових підстав для його задоволення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 250, 308, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду відповідно до статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 21.12.2017р.