Справа № 814/2393/17
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року Справа № 814/2393/17

м. Миколаїв

12:50

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом:ОСОБА_1, вул. 8-го Березня, 16, смт. Первомайське, Вітовський район, Миколаївська область, 57232
до відповідача:Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Бериславське шоссе, 46, м. Херсон, 73000
про:визнання протиправними дії,
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимогу визнати протиправними дії Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (надалі Управління або відповідач) щодо визначення позивачу плати за проїзд в розмірі 726 євро за перевищення нормативів навантаження згідно з розрахунком № 846/7 від 25.10.2017, складеним на підставі акта № 0000496 від 25.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що Управління не дотрималося вимог «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (надалі Порядок № 879), в звязку з чим відповідач безпідставно зобовязав позивача сплатити 726 євро.

Представник позивача в судове засідання не прибув, заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, проте представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив, заперечень проти адміністративного позову не подав.

Згідно з частинами четвертою та шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

На підставі Акта № 0000496 від 25.10.2017 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (надалі Акт, арк. спр. 13), Довідки № 0019032 від 25.10.2017 про результати здійснення габаритно-вагового контролю (надалі Довідка, арк. спр. 12), головний спеціаліст Управління 25.10.2017 склав Розрахунок № 846/7 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта від 25.10.2017 № 0000496 (надалі Розрахунок, арк. спр. 14), відповідно до якого ОСОБА_1 був зобовязаний протягом 30 календарних днів сплатити до Державного бюджету 726 євро плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно з Актом та Довідкою, за результатами вагового контролю на стаціонарному пункті габаритно-вагового контролю (СПГВК) було встановлено, що осьове навантаження на одиночну вісь в автомобілі RENAULT АЕ 420 (реєстраційний номер НОМЕР_1), що належить позивачу і яким керував ОСОБА_2, - 16.85 т, в той час як нормативно допустимим є 11,0 т. Як вказано в Акті, автомобіль пройшов відстань дорогами загального користування 110 км. Виходячи з цих даних, відповідач, на підставі Порядку № 879, визначив суму плати за проїзд.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Зазначені у позовній заяві норми Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, застосуванню в даному випадку не підлягають, оскільки механізм здійснення габаритно-вагового контролю встановлений Порядком № 879.

Посилання позивача на відсутність затвердженої Мінекономрозвитку методики проведення габаритно-вагового контролю суд відхиляє, оскільки пункт 19 Порядку № 879 (що передбачав використання методики) було виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 671.

Відповідно до Розрахунку, Управління визначило плату за проїзд на підставі формули, що приведена у пункті 30, з урахуванням вимог пункту 311 Порядку № 879.

У пункті 30 зазначено, що розмір плати залежить зокрема від протяжності маршруту; у пункті 311 вказано, що, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:

до 10 відсотків у подвійному розмірі;

на 10-40 відсотків у потрійному розмірі;

більше як на 40 відсотків у пятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно, Управління мало в даному випадку довести, що позивач був перевізником (оскільки саме перевізник зобовязаний внести плату), а також те, що пройдена частина маршруту (відстань перевезення) склала 110 км (оскільки від кількості кілометрів залежить розмір плати).

У Порядку № 879 термін «перевізник» відсутній. В пункті 2 наведено значення термінів, що вживаються у цьому Порядку, та вказано, що інші терміни вживаються у значенні, наведеному у Правилах дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1305.

У Правилах дорожнього руху, так як і в Законі України від 30.06.1993 № 3353-ХІІ «Про дорожній рух», термін «перевізник» відсутній.

У Законі України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» наведено значення терміну «автомобільний перевізник» - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відомості про автомобільного перевізника, про маршрут перевезення зазначаються в товарно-транспортній накладній.

Враховуючи відсутність в документах габаритно-вагового контролю будь-якої інформації про товарно-транспортну накладну, відповідно до якої водій ОСОБА_2 25.10.2017 здійснював перевезення вантажу, суд визнав недоведеними факти того, що ОСОБА_1 був перевізником (тобто особою, яка може бути зобовязана внести відповідну плату), а також того, що пройдена частина маршруту склала 110 км.

Як вказано вище, відповідач заперечень проти адміністративного позову не подав.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджується правомірність та обґрунтованість Розрахунку, що є підставою для задоволення позову.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 128, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо визначення ОСОБА_1 плати за проїзд в сумі 726 євро на підставі розрахунку № 846/7 від 25.10.2017 до акта № 0000496 від 25.10.2017.

3. Присудити на користь ОСОБА_1 (вул. 8 Березня, 16, смт. Первомайське, Миколаївська область, 54000, РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір в сумі 640 грн. сплачений платіжною квитанцією від 10.11.2017 № 0.0.889629927.1 за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Бериславське шоссе, 46, м. Херсон, 73000).

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Птичкіна