Справа № 428/11017/17
Суддя: Журавель Т. С.
Дата ухвалення: 2017-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/428/467/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі: головуючого судді - Журавель Т.С., при секретарі - Андрусишин Н.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження про відмову у призначенні (поновленні) виплати державної допомоги при народженні та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження відповідача від 28.07.2017 року про відмову у призначенні (поновленні) виплати державної допомоги при народженні дитини позивачу на її малолітніх дітей та зобов'язання відповідача призначити (поновити) нарахування та виплату державної допомоги при народженні дитини позивачу на її малолітніх дітей, виплата якої була припинена з 01.08.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має постійне місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 року у неї народився син - ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_4 року у позивача народилася дочка - ОСОБА_3. Її діти відразу після народження були зареєстровані з позивачем за вищевказаною адресою. Згідно до чинного законодавства та порядку визначеного КМУ позивачем було вчасно подано у відповідне Управління праці та соціального захисту населення заяву про призначення державної допомоги при народженні дітей. На підставі її заяв на кожну дитину було призначено виплату державної допомоги при народженні. Зазначена допомога виплачувалася позивачу вчасно на кожну дитину до серпня 2014 року. Починаючи з 01.08.2014 року, позивачу перестали виплачувати допомогу. У зв'язку із чим це сталося позивача не повідомили, не надіслали жодного рішення чи повідомлення про причини зупинення виплати допомоги. При цьому, держава зобов'язана була продовжувати виплачувати позивачу допомогу як на першу так і на другу дитину. У зв'язку із військовими діями на території України, вона не мала можливості виїхати на підконтрольну Україні територію. Лише у травні 2017 року у позивача з'явилася така можливість приїхати до м. Сєвєродонецька та тимчасово зареєструватися разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1. 19.06.2017 року вона звернулася до відповідача із заявою про поновлення їй виплати державної допомоги при народженні дітей. Розпорядженням відповідача їй було поновлено (призначено) виплату державної допомоги при народженні дітей починаючи з 01.06.2017 року, що видно із повідомлення від відповідача. Так і не почавши виплату, через два місяці розпорядженням від 28.07.2017 року було відмовлено у поновленні виплати державної допомоги при народженні дітей, з посиланням на п. 13 абз. 33 Постанови КМУ №1751 від 27.12.2001 року «Про затвердження виплат державної соціальної допомоги сім'ям з дітьми» починаючи з 01.06.2017 року. Позивач вважає вказане розпорядження протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому позивач звернулася з даним позовом до суду.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Причини неявки представника відповідача суду не відомі.

Частиною 4 ст. 229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно паспорта серії НОМЕР_2, виданого 12.07.2012 року Ленінським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 31.05.2017 року ОСОБА_1 взята на облік та перебуває за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження для виплати допомоги у зв'язку з народженням дитини НОМЕР_3, сформованого 01.12.2012 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Батьки: ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Відповідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження для виплати допомоги у зв'язку з народженням дитини НОМЕР_4, сформованого 11.02.2014 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Батьки: ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

19.06.2017 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення (поновлення) допомоги при народженні.

З розпорядження від 28.07.2017 року вбачається, що заяву ОСОБА_1 №1/908 від 19.06.2017 року розглянуто, але допомогу при народженні дитини з 01.08.2014 року не поновлено. Допомогу не може бути призначено згідно п. 13 абз. 33 Постанови КМУ №1751 від 27.12.2001 року «Про затвердження виплати Державної соціальної допомоги сім'ям з дітьми».

Позивач вважає вказане розпорядження протиправним та таким, що порушує її конституційні права, суд погоджується з твердженням позивача з огляду на наступне.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

У відповідності за ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Указом Президента України від 14.11.2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях».

За змістом п.п.2 п.3 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», Кабінет Міністрів України у тижневий строк вживає заходи щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв; евакуації працівників (за їх згодою); вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях на роботу в іншу місцевість.

З Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р., м. Луганськ є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про охорону дитинства» та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, закріпленим у ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства».

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

У відповідності до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

При цьому, абз.7 ч.9 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» (а саме слова «у разі виникнення інших обставин») визнаний неконституційним Рішенням КСУ № 3-рп/2016 від 08.06.2016 року.

Суд звертає увагу на те, що до п. 13 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ № 1751 від 27.12.2001 року, на який посилається відповідач, не були внесені зміни після Рішення КСУ № 3-рп/2016 від 08.06.2016 року.

Таким чином, згідно з абзацами 20-30 п. 13 цього Порядку (станом на день виникнення спірних правовідносин) підставами для припинення виплати допомоги є: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав (абз.20); відмови отримувача допомоги від виховання дитини (абз.21); нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини (абз.22); відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав (абз.23); тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю (абз.24); припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини (абз.25); перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду (абз.26); усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування (абз.27); смерті дитини (абз.28); смерті отримувача допомоги (абз.29); виникнення інших обставин (абз.30).

З абзацу 33 п. 13 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ № 1751 від 27.12.2001 року, вбачається, що виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами 20-27, 29 і 30 цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом 12 місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Разом із тим, як зазначалося вище, Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2016 від 08.06.2016 р. таку підставу для припинення виплати допомоги як «виникнення інших обставин» визнано неконституційною - а саме, Конституційний суд зазначив, що дискреційні повноваження органу державної влади щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини мають бути однозначно визначені у Законі. Натомість існування в ньому нечітко визначеного переліку підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини і наявність у органів соціального захисту населення таких дискреційних повноважень без визначення їх меж у Законі - може призвести до порушення права особи на отримання допомоги при народженні дитини.

Таким чином, абз. 30 п. 13 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ № 1751 від 27.12.2001 року, в даному випадку застосуванню не підлягає.

Крім того, на даний час абз. 30 п. 13 виключено на підставі Постанови КМУ № 722 від 27.09.2017 року.

Разом з тим, відповідно до п.п. 54, 55 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ № 1751 від 27.12.2001 року, у разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сім'ям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення. Допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання її отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується за минулий з моменту призначення час, але не більш як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням, крім випадків, визначених у абзаці десятому пункту 35 цього Порядку. Призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень. При цьому виплата здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на день її призначення.

З матеріалів справи вбачається, що провини позивача в неотриманні допомоги при народженні дітей немає.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, відповідно до якої - якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що у випадку позивача чинне законодавство не містить обмежувальних строків для подання заяви про поновлення виплати допомоги.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в поновленні виплат державної допомоги при народженні дитини та враховуючи, що відповідно до ст. 1 Конституції України, Україна є соціальною державою та повинна забезпечувати соціальний захист своїх громадян, а також те, що соціальна виплата була припинена не з вини позивача, відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу недоотриману нею допомогу по народженню дитини з 01.08.2014 року, коли виплата цієї допомоги була припинена.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі згідно зі статтею 139 КАС України, суд враховує задоволення позову та вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 72-77, 241-246, 255, 293, 295, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження про відмову у призначенні (поновленні) виплати державної допомоги при народженні та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління праці та соціального населення Сєвєродонецької міської ради (, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 15б) від 28.07.2017 року про відмову у призначенні (поновленні) виплати державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданого 12.07.2012 року Ленінським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області) на малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зобов'язання Управління праці та соціального населення Сєвєродонецької міської ради (, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 15б) призначити (поновити) нарахування та виплату державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданого 12.07.2012 року Ленінським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області) на малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, виплата якої була припинена з 01.08.2014 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданого 12.07.2012 року Ленінським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області) судові витрати в сумі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель