Справа № 817/1740/17
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2018 року м. Рівне №817/1740/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 01 листопада 2017 року); представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 28 грудня 2017 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Національного університету водного господарства та природокористування до Управління Держпраці в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови.

В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Національного університету водного господарства та природокористування (далі іменується позивач) до Управління Держпраці в Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02.11.2017 №000120, відповідно до якої на позивача накладено штраф в розмірі 96000 грн.

Ухвалою суду від 27.11.2017 провадження у справі відкрито, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив суду, що за результатами перевірки, проведеної відповідачем, прийнято постанову №000120 від 02.11.2017 про накладення штрафу за порушення вимог частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України та статті 33 Закону України «Про оплату праці», а саме за непроведення індексації заробітної плати для працівників, які мають інвалідність : ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з травня по вересень 2017 року. Однак, як вказав представник позивача, фактично індексація була проведена Національним університетом водного господарства та природокористування, однак в розрахункових листках вказаних працівників вона не відображена. При цьому, даний факт підтверджується довідками про виплачену заробітну плату. Таким чином, представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач заперечив проти позову, подав письмовий відзив на адміністративний позов. В судовому засіданні представник відповідача вказав, що відповідно до вимог законодавства індивідуальна заробітна плата підлягає індексації. Однак, на противагу цьому, ректор Університету прийняв наказ про непроведення нарахування та виплати індексації грошових доходів у звязку з відсутністю у штатному розписі 2017 року по спеціальному фонду затверджених видатків на проведення індексації. Тому, представник Управління Держпраці в Рівненській області вважає прийняту постанову правомірною та просить суд в задоволенні позову відмовити.

На підставі частин першої та шостої статті 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення (скорочене рішення) проголошені у судовому засіданні 11.01.2018.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

У період з 03.10.2017 по 17.10.2017 головним державним інспектором Управління Держпраці у Рівненській області на підставі наказу від 28.09.2017 №526 та направлення на перевірку від 02.10.2017 №503-Н/01-26 проведена планова перевірка додержання Національним університетом водного господарства та природокористування законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено ОСОБА_3 перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №22А/04-15 (далі іменується ОСОБА_3 перевірки) (а.с. 50-53).

На підставі ОСОБА_3 перевірки Управлінням Держпраці у Рівненській області винесено постанову від 02.11.2017 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №000120, відповідно до якої до університету на підставі абзацу 4 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України застосовано штраф у розмірі 96000 грн. 00 коп. за порушення вимог частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статті 33 Закону України «Про оплату праці», а саме: непроведення нарахування індексації заробітної плати працівникам, що мають групу інвалідності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення повністю за наступних підстав.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 929-р «Питання Державної служби з питань праці» на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 вказаного Положення, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Положення про територіальні органи затверджені наказами Держпраці згідно з Положенням про Головне управління Державної служби України з питань праці в областях, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 27.03.2015 №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2015 за №438/26883.

Управління Держпраці у Рівненській області відповідно до свого Положення, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 04.02.2016 №8, є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, встановлена Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390 (чинним на момент проведення перевірки) (далі Порядок № 390).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 390, проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За результатами перевірки, що передбачено пунктом 7 Порядку № 390, складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

У відповідності до пункту 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі Порядок № 509), Порядок визначає механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема: акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади.

Пунктами 3, 4 встановлено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд

Пунктом 8 Порядку № 509 передбачено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів субєктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу №000120 від 02.11.2017 слугувало встановлене в ході перевірки порушення позивачем вимог, зокрема: частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України, статті 33 Закону України «Про оплату праці».

Щодо суті порушень, виявлених під час перевірки, то судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 95 Кодексу законів про працю України, мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про оплату праці», норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Отже, враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою, передбаченою статтею 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати, що також підтверджується підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, відповідно до якого суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Тобто, враховуючи вищезазначене можна зробити висновок, що індексація заробітної плати є однією з державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Згідно з абзацом 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні особи, які використовують найману працю, в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці несуть відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, проведення індексації заробітної плати у встановленому законодавством порядку передбачено статтею 95 Кодексу законів про працю України, а тому індексація заробітної плати є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, за недотримання якої юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність згідно з абзацом 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Так, судом встановлено, що за результатами перевірки Управлінням Держпраці у Рівненській області зроблений висновок про недотримання вимог законодавства щодо обовязкового проведення індексації заробітної плати по працівниках, які мають групу інвалідності, зокрема: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до розрахункових листків працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на підставі яких відповідачем зроблений вищевказаний висновок, за період з травня по вересень 2017 року індексація не визначена окремим рядком (а.с.75-77).

Однак, матеріалами справи підтверджено, що у звязку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати у період, що підлягав перевірці, у рядок «доплати до мінімальної зарплати» ввійшла і сума індексації, що підтверджено довідками (а.с.60-61).

Таким чином, здійснюючи звірку між фактично нарахованою заробітною платою, відображеною у розрахункових листках та розшифрованими сумами заробітної плати, включаючи суми індексації, відображеними у довідках, стає очевидним факт нарахування і виплати вказаним працівникам індексації заробітної плати.

Крім того, належним та допустим доказом здійснення нарахування позивачем індексації до мінімальної заробітної плати працівникам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є висновки Управління західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області, зроблені за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Національного університету водного господарства та природокористування за період з 01.03.2015 по 31.07.2017.

Відповідно до вказаних висновків, викладених в акті ревізії від 21.11.2017 №13-17-03-06/41, порушень дотримання вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, ревізією не встановлено (а.с.63-64).

Невідображення у розрахунково-платіжних відомостях працівників окремою сумою суми індексації не є порушенням в розумінні вимог частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України, статті 33 Закону України «Про оплату праці», за яке застосовується відповідальність, передбачена абзацом 4 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Крім того, суд зазначає, що посилання відповідача на наказ ректора університету від 22.06.2017 №325, як на підтвердження відсутності нарахування індексації заробітної плати, є безпідставним та необґрунтованим.

Так, дійсно, відповідно до наказу ректора Національного університету водного господарства та природокористування від 22.06.2017 №325 «Про індексацію грошових доходів» вирішено не проводити нарахування та виплату індексації грошових доходів у звязку з відсутністю у штатному розписі на 2017 рік по загальному фонду затверджених видатків на проведення індексації заробітної плати та недостатнього фінансування для проведення індексації стипендії аспірантам та докторантам (а.с.6).

Однак, прийняття наказу у червні 2017 року не є підтвердженням фактичного нездійснення подальшої індексації грошових доходів працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що в свою чергу, спростовано належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи та зазначеними судом вище.

За сукупності викладених обставин, наведений висновок Управління Держпраці у Рівненській області не відповідає ані фактичним обставинам справи, ані змісту нормативно-правових актів, на які посилається контролюючий орган як на підставу такого висновку, та спростовується змістом бухгалтерської документації позивача, що вказує на безпідставність і неправомірність такого висновку та унеможливлює притягнення Національного університету водного господарства та природокористування до відповідальності на підставі абзацу 4 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про протиправність постанови Головного управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 000120 від 02.11.2017, а отже про її скасування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінюючи надані у справі докази, виходить із принципів адміністративного судочинства - змагальність, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин справи, згідно із яким розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного, враховуючи, що порушення вимог діючого законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування позивачем, що було предметом перевірки, не підтверджено, підстави для застосування штрафних санкцій відсутні.

Отже, позовні вимоги Національного університету водного господарства та природокористування до Управління Держпраці в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови від 02 листопада 2017 року №000120 підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, сплачена сума судового збору у розмірі 1684 грн. 00 коп. відповідно до платіжного доручення від 16.11.2017 №1634, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Національного університету водного господарства та природокористування (місцезнаходження: 33028, місто Рівне, вулиця Соборна, 11; ) до Управління Держпраці в Рівненській області (місцезнаходження: 33028, місто Рівне, вулиця Лермонтова, 7; ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02 листопада 2017 року №000120.

Стягнути на користь Національного університету водного господарства та природокористування суму судового збору у розмірі 1684 (одна тисяча шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 (нуль) коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Управління Держпраці в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 15 січня 2018 року

Суддя Недашківська К.М.