Справа № 588/785/17
Суддя: Щербаченко М. В.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 588/785/17
№ провадження 2-а/588/1/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2018 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., з участю секретаря Горлянд С.В., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні суду в м.Тростянці адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Сумської області про визнання рішення протиправним та його скасування,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача у червні 2017 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що ОСОБА_2, працювала з 25.07.1979 по 23.09.1981 медичною сестрою в пологовому відділенні палати новонароджених ЦМЛ №3 Старгородського району, з 04.11.1981 по 05.04.1982 - медичною сестрою лікарняної амбулаторії в Нижньовартовській лікарні, з 04.06.1982 по 25.02.1985 зачислена на посаду медичної сестри у Тростянецькій районній лікарні; з 01.12.1986 прийнята на посаду медичної сестри школи №3,а 15.12.2006 звільнена з посади згідно статті 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років. Пенсію позивач отримала за вислугу років з 16 січня 2006 року згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення», перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі.

В подальшому позивач 10.12.2006 була прийнята на посаду прибиральниці службових приміщень (0,25 ставки) в Тростянецьку середню школу І-ІІ спупенів №2; 22.01.2014 звільнена з посади прибиральниці службових приміщень (0,25 ставки) за згодою сторін; з 23.01.2014 прийнята на посаду робітника по обслуговуванню шкільних приміщень на 0,5 ставки в Тростянецьку середню школу І-ІІІ ступенів №1; 31.08.2016 була звільнена з посади робітника по обслуговуванню шкільних приміщень школи за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України.

Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області 05.05.2017 прийнято рішення №579 про утримання надміру виплачених сум пенсій, яке отримано позивачем 25.05.2017 року, згідно з яким сума переплати становить 32342,86 грн.,яка утворилась за період з 27 січня 2014 року по 08 липня 2016 року.

Позивач вважає, що вказане рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки згідно із статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Проте, відповідачем будь-яких доказів зловживання з боку позивача або подання нею недостовірних даних не надано, так само відсутні докази неправомірного отримання позивачем пенсії за вислугу років.

Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Сумської області про утримання надміру виплачених сум пенсій з позивача, яке прийнято 05 травня 2017 року за № 579 та скасувати указане рішення.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, представник позивача ОСОБА_3 подала до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Представник управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Сумської області Задесенець О.О. подав клопотання про розгляд справи без його участі. Управлінням надано письмові заперечення, за змістом яких відповідач заперечує проти заявлених вимог у повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_2 у заяві про призначення пенсії, а потім в заяві від 15.01.2009 року про перерахунок пенсії з урахуванням нового стажу та заробітку була повідомлена про необхідність повідомлення про прийняття на роботу, звільнення з роботи та інші обставини, що можуть вплинути на пенсійне забезпечення. Крім того, до заяви від 15.01.2009 року позивач додала довідку №6 від 15.01.2009 року працевлаштування у Тростянецьку загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №2 прибиральницею службових приміщень, або на посаду, що не дає права на пенсію за вислугу років. Наказ Тростянецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 від 01.07.2016 року №24-К «Про звільнення ОСОБА_2.», позивач надала до управління Пенсійного фонду в Тростянецькому районі лише у жовтні 2016 року разом з заявою про зміну назви вулиці. Наказ про призначення позивача на посаду медичної сестри за сумісництвом від 27.01.2014 року №21-К був наданий на вимогу управління у березні 2017 року. Тобто, позивач не повідомила управління про працевлаштування з 27.01.2014 року на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, чим порушила вимоги статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає, що пенсії за вислугу років призначають у разі залишення роботи, яка дає право на пенсію. Отже, якщо особі призначено пенсію за вислугу років і надалі така особа працевлаштувалась чи за основним місцем роботи чи за сумісництвом на посаду, що дає право на пенсію за вислугу років, вона не має права на продовження виплати пенсії. За таких обставин, управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі вважає, що правомірно застосувало статтю 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і винесло рішення про утримання з позивача надміру виплачених коштів у сумі 32342,86 грн. за період з 27.01.2014 по 01.07.2016 у розмірі 20 % пенсії щомісячно, починаючи з 01.06.2017 до повного погашення за №579 від 05.05.2017 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що 16.12.2006 ОСОБА_2 після звільнення з посади медичної сестри на підставі її заяви відповідачем призначено пенсію за вислугу років як працівнику закладів охорони здоров'я відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 12, 13, 42).

Після призначення пенсії за вислугу років позивач з 27.01.2014 по 01.07.2016 працювала на посаді медичної сестри у Тростянецькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 2 за сумісництвом (0,5 ставки), одночасно отримуючи пенсію за вислугу років (а.с.44, 45).

Указані обставини позивачем не заперечуються.

Відповідачем 05.05.2017 року прийнято рішення про утримання із пенсії ОСОБА_2 надміру виплачених сум пенсії за період з 27.01.2014 по 01.07.2016 року в сумі 32342,86 грн., яку вирішено у разі ненадходження від пенсіонера протягом місяця з дня його повідомлення про прийняття цього рішення утримувати в розмірі 20% призначеної пенсії щомісячно до повного погашення, починаючи з 01 червня 2017 року (а.с.9). Указане рішення було надіслано позивачу листом від 11.05.2017 року № 1478/03-49 (а.с.14).

Перевіряючи юридичну та фактичну підстави, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» встановлено, що до переліку закладів охорони здоров'я робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичні центри.

До переліку посад згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, належать лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), зокрема і медичні сестри.

Частиною 2 статті 7 Закону №1788-XII установлено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Крім того, згідно з пунктом 11 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок) пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Системний аналіз викладених норм дає підстави для висновку про те, що виплата пенсії за вислугу років безпосередньо пов'язана з важким та шкідливим характером роботи, виконання якої може спричинити втрату професійної працездатності до досягнення загального пенсійного віку. При цьому, влаштування після призначення пенсії за вислугу років на іншу (не шкідливу) роботу не є перешкодою для її виплати.

Таким чином, пенсія за вислугу років є соціальною гарантією, яка надається державою окремим спеціалістам, і полягає у матеріальній компенсації, пов'язаній із залишенням роботи, яка призводить до втрати професійної працездатності або придатності, та можливістю влаштуватись на іншу (більш безпечну) роботу або залишатись непрацюючим.

Із змісту статті 7 Закону №1788-XII та пункту 11 Порядку вбачається, що умовою призначення пенсії за вислугу років є залишення роботи, яка дає право на цю пенсію, але виплата пенсії за вислугу років припиняється у випадку працевлаштування лише на ту роботу (посаду), яка дає право на цей вид пенсії.

При цьому законодавець не розділяє форму такого працевлаштування (на основне місце роботи чи за сумісництвом).

В силу статті 102 Закону №1788-XII пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до статті 103 Закону №1788-XII, суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії.

Вищенаведеним нормам Закону №1788-XII кореспондує стаття 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), відповідно до якої, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку Цією ж нормою встановлюється порядок та розміри зазначених стягнень.

Позивач з обов'язком повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати ознайомлена при поданні заяви про призначення пенсії від 16.12.2006 року та поданні заяви про перерахунок пенсії від 15.01.2009 року, про що свідчить її власний підпис у заявах під текстом такого повідомлення (а.с.41,42). Крім того, Порядок містить додаток №6 «Пам'ятка пенсіонера», яку позивач отримувала при звернення до відповідача. Більше того, Порядок є загальнодоступним для ознайомлення.

З огляду на викладене, досліджені судом докази свідчать про те, що позивач не повідомила відповідача про своє працевлаштування на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, тобто не виконала свій обов'язок визначений статтями 102, 103 Закону №1788-XII та статтями 16, 50 Закону №1058-IV, починаючи з 27.01.2014 року.

Доказів, які б спростували зазначений факт позивачем суду не надано.

Тому, враховуючи те, що ОСОБА_2 була працевлаштована на посаду, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років, суд приходить до висновку про неправомірність отримання нею пенсії за вислугу років у період роботи на посаді медичної сестри за сумісництвом, у зв'язку із чим, виникла переплата такої пенсії за період з 27.01.2014 по 01.07.2016 у розмірі 32342,86 грн., що стало правовою підставою для прийняття відповідачем спірного рішення від 05.05.2017 року, яке є таким, що відповідає вимогами частини 2 статті 2 КАС України.

Доводи позивача указаний висновок не спростовують.

За таких обставин, позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 242 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Сумської області про визнання рішення протиправним та його скасування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.01.2018 року.

Суддя М.В. Щербаченко