Справа № 826/3127/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 січня 2018 року м. Київ№ 826/3127/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом ОСОБА_1
до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) визнати незаконною бездіяльність відповідача в ухиленні від відкриття касаційного провадження у справі №6-4148ск16, передбаченого статтею 328 Цивільного процесуального кодексу; 2) визнати нечинною ухвалу судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мостової Г.І., постановленої 01 грудня 2016 року в касаційному провадженні №6-4148ск16; 3) зобов'язати відповідача постановити на підставі матеріалів уточненої касаційної скарги позивача від 28 листопада 2016 року ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі №6-4148ск16, передбаченого статтею 328 Цивільного процесуального кодексу; 4) відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн.; 5) постановити окрему ухвалу відносно судді ВССУ Мостової Г.І. з направленням її на розгляд Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя для притягнення цієї судді до відповідальності; 8) постановити окрему ухвалу відносно Голови ВССУ Гулько Б.І. з направленням її на розгляд Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя для притягнення Гулько Б.І. до відповідальності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3127/17, закінчено підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

Через канцелярію суду 20.10.2017 року за №72101/17 надійшло заперечення відповідача проти адміністративного позову від 20.10.2017 року №101-2182/0/4-17, які долучено до матеріалів справи.

24.10.2017 року судове засідання відкладено в зв'язку з неявкою сторін.

Через канцелярію суду позивачем подано 16.11.2017 року клопотання про призначення судово-медичної експертизи.

В судовому засіданні 16.11.2017 року судом протокольною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення судово-медичної експертизи, оскільки воно не стосується предмету спору.

Через канцелярію суду позивачем подано 20.11.2017 року клопотання про призначення судово-медичної експертизи (повторно) та заявлено відвід судді Кузьменку В.А.

11.12.2017 року через канцелярію суду позивачем подано клопотання про звільнення від сплати за проведення судово-медичної експертизи та заяву про розгляд справи у відсутність позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Кузьменка В.А. Заяву про самовідвід судді Окружного адміністративного суду міста Києва Кузьменка В.А. в адміністративній справі №826/3127/17 за позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання протиправною бездіяльності, визнання нечинною ухвали, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди задоволено та передано адміністративну справу для розгляду іншим складом Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку, встановленому частиною третьою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 14.12.2017 року №8187 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 142.12.2017 року визначено суддю Маруліну Л.О. для розгляду адміністративної справи №826/3127/17. Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2017 року прийнято адміністративну справу №826/3127/17 до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження).

Через канцелярію суду 10.01.2018 року позивачем подано заяву з пропозицією до 15.01.2018 року постановити ухвалу про розгляд справи у судовому засіданні, тому як у письмовому проваджені не може розглядатися справа, в рамках розгляду якої потрібно викликати та допитувати свідків, а також проводити судово-медичну та судово-психологічну експертизу.

Відповідно до частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною шостою статті 262 КАС України передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Розглянувши заяву позивача з пропозицією до 15.01.2018 року постановити ухвалу про розгляд справи у судовому засіданні, суд вважає її необґрунтованою, тому підстави для задоволення такої заяви відсутні.

Ознайомившись з поданим адміністративним позовном і матеріалами справи, Окружним адміністративним судом м. Києва встановлено наступне.

Як зазначає позивач в адміністративному позові, (цитата) «в квітні-червні 2012 року певні криміногенні особи з поліції, прокуратури і суду України у змові з філерами Комітету державної безпеки Республіки Білорусь (надалі КДБ РБ, РБ), інших державних органів РБ, вимагали з мене 50 000 доларів США, а коли вимагання цих грошей провалилося, - в червні 2012 року знищили мій триповерховий будинок №14 по пер. Дачному в місті Мінську, вартістю більше 26 мільйонів гривень, а тепер, щоб заблокувати поновлення моїх безпрецедентно порушених цим особливо-тяжким злочином прав, свобод і законних інтересів, Відповідач у змові з заінтересованими особами з поліції, прокуратури і суду України, які діють зграєю, яких в народі називають «кодлом», «відмороженими злочинцями», всяк мене переслідують по всім напрямкам, в тому числі, заблокували в грудні 2016 року відкриття касаційного провадження за №6-4148ск16 у справі за у. н. №759/13359/15-ц, провадження №2/759/5319/15 про стягнення з державного бюджету на мою користь 45 900 000 грн.

Так, 26.01.2016р. Апеляційний суд Київської області відмовив мені в задоволенні апеляційної скарги на скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2015р., після чого, в установлений ч. 1 ст. 325 ЦПК України 20-денний строк, я подав касаційну скаргу, яку по базі ВССУ зареєстрували за вхідним №1501/0/30-16 від 15.02.2016р. (надалі Касаційна скарга), але будь яких повідомлень про рух розгляду Касаційної скарги я не міг отримати від Відповідача до 24.11.2016р.

Тільки 24.11.2016р. мені наручна все ж таки вручили копію ухвали судді ВССУ Амеліна В.І. від 18.02.2016р. про залишення Касаційної скарги без руху з наданням строку на усунення недоліків Касаційної скарги протягом 5-й днів з дня отримання копії ухвали, що я виконав в повному обсязі і своєчасно, що підтверджується реєстрацією по базі ВССУ моєї уточненої касаційної скарги за вхідним №12646/0/30-16 28 від 28.11.2016р. (див. ДОДАТОК під №4, 5)

Подання мною уточненої касаційної скарги передбачено ухвалою судді ВССУ Амеліна В.І., постановленої 18.02.2016р., врученої мені тільки 24.11.2016р., але 01.12.2016р. суддя ВССУ Мостова В.І. все рівно постановила нову ухвалу про залишення уточненої касаційної скарги без руху (надалі Ухвала Мостової"), надумавши в Ухвалі Мостової про те, що мною, нібито, був пропущений строк касаційного оскарження, але ж Касаційну скаргу мною було подано до ВССУ на двадцятий день після постановлення відповідної ухвали судом апеляційної інстанції, тобто своєчасно і відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦПК України, (див. ДОДАТОК під №1,6)

Ухвала Мостової не підлягає оскарженню в порядку цивільного судочинства, (див. ДОДАТОК під №6)

Крім того, в Ухвалі Мостової записано про наступне (дослівно):«... Також касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду касаційним судом, оскільки на порушення вимог ч. 5 ст. 326 ЦПК України до касаційної скарги не додано належним чином оформлених копій ухвал судів першої та апеляційної інстанцій ...», що вказує на те що Касаційну скаргу підмінили, для чого змінили суддю: спочатку Касаційну скаргу розглядав суддя ВССУ Амелін В.І., а потім її передали розглядати судді ВССУ Мостовій Г.І.

Суддя ВССУ Мостова Г.І. скоїла замовний злочин, а саме: підмінила матеріали Касаційної скарги після подання мною уточненої касаційної скарги від 28.11.2016р. заради того, щоб постановити нову ухвалу про повторне залишення Касаційної скарги без руху, тобто, щоб злочинним шляхом заблокувати мені доступ до правосуддя про стягнення шкоди за знищений будинок.

Суддя ВССУ Мостова Г.І. навмисно порушила норму ч. 1 ст. 328 ЦПК України і після надання мною до ВССУ всіх необхідних документів не постановила ухвалу відповідно зі ст. 328 ЦПК України про відкриття касаційного провадження, чим перевищила свої повноваження.

Суддя ВССУ Мостова Г.І. і Голова ВССУ Гулько Б.І. для мене не представники судової гілки влади, а представники великої рогатої худоби сімейства парнокопитних, тобто тварини, злочинці, які повинні сісти у в'язницю або у дурдом.».

З огляду на викладене дослівно з адміністративного позову з урахуванням змісту позовних вимог, суд прийшов до висновку що позивач оскаржує процесуальні дії суддів, а тому адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовим спором згідно з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить визнати незаконною бездіяльність Відповідача в ухиленні від відкриття касаційного провадження у справі №6-4148ск16, передбаченого ст. 328 ЦПК України; визнати нечинною ухвалу судді ВССУ Мостової Г.І., постановленої 01.12.2016 р. в касаційному проваджені №6-4148ск16; зобов'язати Відповідача постановити на підставі матеріалів уточненої касаційної скарги від 28.11.2016р. ухвалу ВССУ про відкриття касаційного провадження у справі №6-4148ск16, передбаченого ст. 328 ЦПК України

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України та на засадах верховенства права.

Рішення суду і відповідно дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних із підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної чи матеріальної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручанню вирішення справи належним судом, а отже і вирішення питання про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті прийнятті судових рішень суперечить закону.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Проте між позивачем та ВССУ зазначені правовідносини не виник тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Пунктом 4.2 рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 №6-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п'ятого статті 2483 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_6 і ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 2483 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності статті 2483 ЦПК України) визначено, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №6 у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

У свою чергу, Пленум Вищого адміністративного суду України у пункті 22 постанови № 8 від 20.05.2013 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" зазначає, що дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами.

У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

У зв'язку із викладеним, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), законодавством України не передбачено.

Враховуючи викладене, суд наголошує на тому, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина друга статті 239 КАС України).

Керуючись положеннями статей 2, 4, 19, пункту 1 частини першої статті 238, частини другої статті 239, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження в адміністративній справі №826/3127/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України., з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII (редакція діє з 15.12.2017 р.)

Суддя Л.О. Маруліна