Справа № 591/7038/17
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/7038/17
Провадження № 2-а/591/124/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Кривцової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2017 року ОСОБА_1Б звернувся до суду з адміністративним позовом до СОУПФУ Сумської області, свої вимоги мотивує наступним.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №1885/0/15-17 від 27 червня 2017 року та наказу голови Апеляційного суду Сумської області №174-ОС від 11 липня 2017 року за позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Сумської області у відставку.

12.07.2017року відповідачем були прийняті усі передбачені законодавством документи для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, які зареєстровані за №6074.

Серед цих документів містився в т.ч. і розрахунок стажу, який дає право на відставку, та відповідно до якого, до стажу зараховується в т.ч.:служба в армії - 1 р. 11 міс. 09 дн.; половина періоду навчання в УДЮА - 02 р. 04 міс. 28 дн.; робота на посаді консультанта першої категорії з судової роботи Управляння юстиції м. Суми - 00 р. 01 міс. 28 дн.; робота на посаді провідного арбітра ОСОБА_2 облспоживспілки - 00 р. 09 міс. 11 дн.; робота на посаді судді Зарічного районного суду м. Суми -17 р. 00 міс. 20 дн.; робота на посаді судді АС - 3р. 10 міс. 15 дн.

Загальний стаж роботи станом на 27 червня 2017 року становив 26 років 02 місяців 21 день, що дає позивачу право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Однак позивач вказує, що йому було призначено лише 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про що також відповідач повідомив письмово ОСОБА_1 на його запит.

Позивач звертався до пенсійних органів із заявою про зарахування до спеціального стажу час роботи на посаді провідного арбітра ОСОБА_2 облспоживспілки, служби в армії, половин періоду навчання в УДЮА.

На час подачі позовної заяви, відповідачем було нараховано та виплачено доплату за період з 28.06.2017 р. по 30.11.2017 р. у розмірі 2395,83 грн., а щомісячне довічне грошове утримання на даний час призначено та виплачується у розмірі 82% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, проте не у розмірі 90% суддівської винагороди, як просив позивач. До вказаного стажу було зараховано період роботи на посаді провідного арбітра ОСОБА_2 облспоживспілки.

Позивач, посилаючись на перераховані в позові обставини, зазначає, що спір добровільно врегульовано не було.

Посилаючись на ст. 126 Конституції України, ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( з урахуванням Рішення ОСОБА_3 Суду України від 08 червня 2016 року № 1-8/2016), Постанови КМ України № 865 від 03 вересня 2005 року» Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду Сумської області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання відставці, періоду проходження строкової військової служби з 30.10.1986 08.10.1988 року та половини строку навчання в Українській державній академії з 01.09.1989 року по 25.06.1994 року, а також щодо призначення того довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 80% суддівської винагороди судці, який працює на відповідній посаді;

- зобовязати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 30.10.1986 року по 08.10.1988 року та половину строку навчання в Українській державній юридичній академії з 01.09.1989 року по 25.06.1994 року;

- зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 28.06.2017 року, з урахуванням раніше здійснених виплат;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 640 грн. судових витрат, а у разі відсутності в ОСОБА_2 об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області відкритих рахунків в органах Державної казначейської служби України, стягнути судові витрати з Державного бюджету України.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити в повному обсязі. У відзиві розяснює, що позивачу за його заявою було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що обчислене у розмірі 84% від суддівської винагороди. Посилаючись на положення ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453 вказує, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді: судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Посилаючись на дану норму вказує, що строкова військова служба, половина навчання у вищому навчальному закладі не враховується до стажу роботи на посаді судді.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Указом Президента України №482/96 від 27 червня 1996 року позивач був призначений на посаду судді Зарічного районного суду м. Суми, а постановою Верховної Ради України №2520-111 від 07 червня 2001 року - обраний на посаду судді того ж суду безстроково.

Постановою Верховної Ради України №349-УІІІ від 20.06.2013 р. позивач був обраний на посаду судді апеляційного суду Сумської області безстроково, з 13 серпня 2013 року приступив до виконання цих обовязків.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27 червня 2017 року за №1885/0/15-17 , наказу голови апеляційного суду Сумської області від 11 липня 2017 року за №174-ОС ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Сумської області у відставку.

Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с.10-12).

Позивачем до ОСОБА_2 обєднаного управління ПФУ Сумської області були надані передбачені законодавством документи для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.18-20), в тому числі розрахунок стажу, який дає право на відставку.

Всього стаж роботи позивача станом на 27.06.2017 року становить 26 років 02 місяців 21 день.

ОСОБА_2 обєднаного управління ПФУ Сумської області № 461/5 від 09.11.2017 року (а.с.25) позивача повідомлено (на його письмове звернення), що на підставі Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 26 червня 2017 року йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене з розрахунку 80% від суддівської винагороди. Стаж роботи на посаді судді склав 20 років 11 місяців 5 днів.

Одночасно вказаним листом повідомлено, що до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, зарахований період роботи з 30 вересня 1994 року по 10 липня 1995 року на посаді провідного арбітра юридичної групи управління бухгалтерського обліку і правової роботи ОСОБА_2 облспоживспілки. Стаж на посаді судді склав 21 рік 8 місяців 16 днів.

Крім того, в зазначеному листі, з посиланням на ст. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», вказано, що зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання за період служби в армії та половини періоду навчання в Українській державній юридичній академії зазначеною статтею Закону не передбачено (а.с.25).

Статтею 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 р. №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ( далі - Закон 1402-УІІІ), який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону (далі - Закон №2453-VI).

За змістом ст. 120 Закону №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону №245З-VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Згідно положень ч. 1 ст. 135 Закону №2453-VI, до стажу роботи на посаді судді заковується робота на посаді:

1)судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2)члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3)судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону №2453-УІ (з урахуванням Рішення ОСОБА_3 Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судії, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання - збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як зазначалося вище, з 1996 по 2013 рік позивач працював на посаді судді Зарічного районного суду м. Суми.

На час призначення позивача на вказану посаду, діяв Закон України від 15.12.1992 р. 2862ХІІ «Про статус суддів» ( далі - Закон №2862-ХІІ), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку із закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого відповідній посаді судді.

За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних начальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція висловлена у Рішенні ОСОБА_3 Суду України №8-рп/2005.

Також, у відповідності до Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та №1061/2002 від 25.11.2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року №584», до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах і період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону №245З-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону №2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби та роботи на прокурорських посадах.

Станом на час дії указаних нормативно-правових актів позивач вже мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21-22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону №245З-VI, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді ( ч. 6 ст. 47 Закону).

ОСОБА_3 Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, ОСОБА_3 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 р. №5-рп/2005, згідно з яким «... конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_3 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_3 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_3 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Частинами 1-3 статті 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України від 01.06.2006 р. Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf. Pressos Compania Naviera S.A. v. Веlgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, №332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Strech v. United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею, мав законні сподівання на зарахування періоду проходження строкової військової служби, а також половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді, і які були у подальшому звужені.

Внесенням змін у Закон №245З-VI, шляхом викладення його у новій редакції Законом України від 12.02.2015 р. №192-УІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (набрав чинності 29.03.2015 р.) було виключено пункт 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону №2453-VI, який передбачав визначення стажу роботи на посаді судці відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. На момент набрання чинності Закону №192-VII у позивача вже був в наявності стаж, який давав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Втрата чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» та Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту судців» та №1061/2002 від 25.11.2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року №584» стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності осіб після втрати чинності пункту 11 розділу ХШ «Перехідні положення» Закону №2453-VI та вказаних вище нормативно-правових актів.

Крім того, Вища рада правосуддя звільнила позивача з посади судді саме у зв'язку з питанням заяви про відставку, а не з інших підстав, тим самим уповноважений орган держави не заперечував наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

На підставі викладеного, суд вважає, що до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та на обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати період проходження позивачем військової служби з 30.10.1986 року по 08.10.1988 року, а також половину строку навчання в Українській юридичній академії з 01.09.1989 року по 25.06.1994 року.

Таким чином, оскільки станом на 27.06.2017 року стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становив понад 26 років, позивач мав право на отримання щомісячного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді судді, тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Враховуючи зазначене, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 640 грн. слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 30, 72, 77, 139, 244-246, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, місце знаходження: м. Суми, вул. С.Бандери, 43, , про визнання протиправними та скасування розпоряджень, зобовязання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду Сумської області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання відставці, періоду проходження строкової військової служби з 30.10.1986 08.10.1988 року та половини строку навчання в Українській державній академії з 01.09.1989 року по 25.06.1994 року, а також щодо призначення того довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 80% суддівської винагороди судці, який працює на відповідній посаді.

Зобовязати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби з 30.10.1986 року по 08.10.1988 року та половину строку навчання в Українській державній юридичній академії з 01.09.1989 року по 25.06.1994 року.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 28.06.2017 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 640 грн. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського адміністративного апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено та підписано 16 січня 2018 року.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова