Справа № 804/7689/17
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2017 року Справа № 804/7689/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення, -
ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 20.10.2017 року про припинення провадження за заявою ОСОБА_2 про оформлення набуття громадянства України; зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області продовжити провадження за заявою ОСОБА_2 про оформлення набуття громадянства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 20.10.2017 року прийнято рішення про припинення провадження по справі за заявою ОСОБА_2 про оформлення набуття громадянства. Позивач зазначив, що під час подачі заяви про прийняття до громадянства України до Царичанського РС ГУ ДМС України у Дніпропетровській області було надано повний перелік документів, який передбачено Порядком для біженців. Проте, відповідач прийняв протиправне та незаконне рішення про припинення провадження за його заявою про прийняття до громадянства України, посилаючись на обставини, які не можуть слугувати підставами для прийняття оскаржуваного рішенння. Крім того, документи справи, щодо набуття громадянства України, не були повернуті йому відповідачем для усунення недоліків, як того вимагає законодавство, що є грубим порушенням п. 90 Порядку. Враховуючи вищезазначене вважає, що оскаржуване рішення протиправним та просить скасувати його.
Позивач про розгляд справи був повідомлений належним чином надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, надали до суду заперечення зазначивши, що оскаржуване рішення є обґрунтованим та законним, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
А тому, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Суд зазначає, що на момент розгляду справи в порядку письмового провадження 26.12.2017 року Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесето зміни до Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності Кодексу в редакції від 15.12.2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції Кодексу. Відтак, справу розглянуто в порядку письмового провадження керуючись КАС України в редакції від 15.12.2017 року.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 4 Конституції України передбачено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Законом України «Про громадянство України» визначено, що громадянство України - правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках.
Питання громадянства України регулюються Конституцією України Законом України «Про громадянство України», міжнародними, договорами України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються правила міжнародного договору.
З наявних матеріалів справи встановлено, що позивач, згідно наказу Управління праці та зайнятості населення Харківської облдержадміністрації від 27 січня 1997 року № 3-о набув статус біженця, відповідно, до ст. 1 Закону України «Про біженців».
13 червня 2017 року ОСОБА_2 подав заява про прийняття до громадянства України відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадянство України» з відповідними додатками.
Керуючись Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, Царичанським РС ГУ ДМС України у Дніпропетровській області була сформована справа про прийняття до громадянства України позивача, була надіслана відповідачу.
Так, відповідно до п.п. 45, 46 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі-Порядок) для прийняття до громадянства України особа, якій надано статус біженця в Україні або притулок в Україні, подає наступні документи:
-заяву про прийняття до громадянства України (в двох примірниках):
-три фотокартки (розміром 35 х 45 мм);
-документ про володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування, який видасться в Україні керівником навчального закладу, місцевим органом виконавчої влади України або виконавчим органом місцевого самоврядування;
-декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні від іноземного громадянства - для іноземців;
-документи, що підтверджують надання особі статусу біженця в Україні чи притулку в Україні, а також факт безперервного проживання особи на законних підставах на території України протягом трьох років з моменту надання їй таких статусу чи притулку (довідка територіального органу Державної міграційної служби України, копія посвідчення біженця, копія проїзного документа біженця).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем були поданні вищеперелічені документи.
Із матеріалів справи вбачається, що 22.09.2017 року матеріали про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_2, повернулись до Царичанського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровської області вдруге без розгляду та запропоновано прийняти рішення про припинення провадження за зазначеною справою.
Для вирішення питання 10.10.2017 року вищевказані матеріали були направлені до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 20 жовтня 2017 року припинено провадження за заявою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування рішення зазначено, що під час повторного опрацювання матеріалів справи встановлено, що за повідомленням Прикордонної служби Головного центру обробки спеціальної інформації було встановлено, що заявник за останні 3 роки виїжджав за межі України за паспортом громадянина Республіки Афганістан НОМЕР_1, який значиться як втрачений, що суперечить ст. 15 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства документи для в'їзду в Україну та виїзду з України іноземців, та осіб без громадянства в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється для іноземців та осіб без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, - за проїзним документом для виїзду за кордон. Проте, згідно інформації Державної прикордонної служби Україні: Заявник ОСОБА_2 19.09.2013 року- в'їхав, а 05.10.2014 - виїхав за вищезазначеним паспортом громадянина Республіки Афганістана, який значиться як втрачений. Інформація, за яким документом на територію України з 2014 року до 2016 року, тобто понад 2 роки щодо законного перебування заявника на території України відсутня. 23.07.2016 - виїзд за вищезазначеним паспортом, 15.09.2016 - в'їзд за вищезазначеним паспортом.

Так, під час визначення безперервності проживання на законних підставах необхідно враховувати визначення поняття «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, та в сумі за рік - 180 днів.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» умовою прийняття до громадянства України є безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх трьох років. Це є загальне правило, що встановлює ценз проживання для іноземців та осіб без громадянства, або мають статус біженця які мають намір прийняти громадянство України.

Для прийняття до громадянства України особи, якій надано статус біженця в Україні документами, що підтверджують факт безперервного проживання особи на законних підставах на території України протягом трьох років з моменту надання їй такого статусу є: довідка територіального органу Державної міграційної служби України, копія посвідчення біженця, копія проїзного документа біженця.

Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, визначають Закон України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III, Указ Президента України "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" від 27.03.2001 № 215/2001, наказ Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку" від 16.08.2012 № 715, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 7 вересня 2012 р. за № 1549/21861.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» однією з умов прийняття до громадянства України є безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Для осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, термін безперервного проживання на законних підставах на території України встановлюється на три роки з моменту надання їм статусу біженця в Україні чи притулку в Україні, а для осіб, які в'їхали в Україну особами без громадянства, - на три роки з моменту в'їзду в Україну.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу надано статус біженця у січня 1997 року, що сторонами не оспорюється.

Відповідач, приймаючи рішення про припинення провадження за заявою ОСОБА_2, посилався на те, що позивач за останні три роки виїжджав за межі України, за документом, який вважається втраченим та понад два роки відсутня інформація стосовно законного перебування заявника на території України.

Аналізуючи вищезазначену норму закону встановлено, що термін безперервного проживання на законних підставах на території України встановлюється три роки з моменту надання статусу біженця.

Таким чином, приймаючи рішення про припинення провадження за заявою ОСОБА_2 про прийняття громадянства, не врахував, що позивач отримав статус біженця у 1997 році, а доказів безперервного проживання на території України до 2004 року, з урахування прийняття Закону України «Про громадянство України» (18.01.2001р.) відповідачем суду не надано.

Також, суд зазначає, що позивачем при поданні заяви надані усі необхідні документи, передбачені законодавством.

Посилання відповідача на невідповідність персональних даних заявника у квитанції та не подання висновку Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства стосовно перевірки законності підстав надання статусу біженця є підставою для повернення документів заявникові для усунення недоліків, а не припиняє провадження за заявою про надання громадянства.

Судом встановлено, що позивач не відноситься до переліку осіб визначених ст. 9 Закону України «Про громадянство України», які до громадянства України не приймаються: вчинила злочин проти людства чи здійснювала геноцид; засуджена в Україні до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (до погашення або зняття судимості) з урахуванням рівня загрози для національної безпеки держави; вчинила на території іншої держави діяння, яке визнано законодавством України тяжким або особливо тяжким злочином.

Перевіряючи правомірність такого рішення, суд відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України повинен перевірити, чи прийняте воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване позивачем рішення Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області від 20.10.2017 року про припинення провадження за заявою громадянки є необґрунтованим та безпідставним, а відтак підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 - підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 139,241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 20.10.2017 року про припинення провадження за заявою ОСОБА_2.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області продовжити провадження за заявою ОСОБА_2 щодо оформлення набуття громадянства України

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев