Справа № 378/1033/17
Суддя: Гуртовенко Р. В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 378/1033/17
Провадження № 2-а/378/2/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.01.2018 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого-судді: Гуртовенко Р. В.,
за участю секретаря: Шевченко Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи: Державна казначейська служба України, Державна судова адміністрація України, про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання відновити виконавче провадження, -
Позивач в судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 51).
Представники третіх осіб - Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.
Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року та від 27.03.2013 року вказану постанову Ставищенського районного суду Київської області від 11.11.2011 року залишено без змін (Т. 1 а. м. с. 143-147, 155-158).

Постановою Вищого Адміністративного суду України від 09.07.2015 року змінено постанову Ставищенського районного суду Київської області від 11.11.2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2013 року в частині способу захисту порушеного права позивача, зобов'язано Державну казначейську службу України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені для Державної судової адміністрації України на користь Володарського районного суду Київської області для придбання житла ОСОБА_1 в розмірі 659548 грн. (Т. 2 а. м. с. 129-132).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 21 листопада 2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №50298636 за виконавчим листом виданим Ставищенським районним судом 29 січня 2016 року, на підставі п.11 ч. 1 ст. 39 Закону України „Про виконавче провадження" (№ 1404-VIII) (а. с. 24-26).

Суд вважає, що вказана постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно, без перевірки всіх фактичних обставин, які передбачені вимогами ст. 49 Закон № 606-XIV.

Закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.11 ч. 1 ст. 39 Закону України „Про виконавче провадження" (№ 1404-VIII) мотивоване лише наявністю листа Державної казначейської служби України від 29.03.2016 року № 5-08/1651-5342, відповідно до якого казначейством відкрито Державній судовій адміністрації України асигнування по загальному фонду державного бюджету - у 2015 році на суму 2856778,9 тис. грн., та станом на 28.03.2016 року на суму 819094,5 тис. грн., з зазначенням, що кошти у вказаних сумах спрямовані на рахунок ДСА України.

Проте, відсутні будь-які фактичні дані, що підтверджують реальне виконання вищевказаного судового рішення, а відповідач та треті особи не надали суду доказів, які б спростували чи підтвердили даний факт.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України всі судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 1 Закону «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, що діяв на момент винесення оспорюваної постанови (далі Закон №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до змісту ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, в тому числі до закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З врахуванням вимог ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Гарантоване ст. 6 вказаної Конвенції право на справедливий суд, включає виконання судового рішення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини сама по собі відсутність коштів Державного бюджету, необхідних для виконання судового рішення, не може бути підставою для його невиконання.

Такі висновки зроблені, зокрема, у рішеннях Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» та від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» .

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження вищевказане рішення суду не виконане, дії старшого державного виконавця щодо винесення оспорюваної постанови є неправомірними, в зв'язку з чим дана постанова підлягає скасуванню, а виконавче провадження підлягає відновленню.

Відповідно до ст. 139 КАС України з відповідача на користь спеціального фонду Державного бюджету України слід стягнути судові витрати в сумі 704,80 грн..

Керуючись ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішеннями Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» та від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії», ст. ст. 19, 124 Конституції України, ст. ст. 1, 11, 30 ч. ч. 1, 2, 49 ч. 1 п. 8, 75, 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (що діяв на момент винесення оспорюваної постанови), ст. 41 ч. 1 Закону України „Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, ст. ст. 2, 6, 139, 241-246, 250, 287, 370 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2017 року ВП №50298636, якою закінчено виконавче провадження ВП №50298636 на підставі п. 11 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скасувати постанову старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2017 року ВП №50298636, якою закінчено виконавче провадження ВП №50298636 на підставі п. 11 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження ВП №50298636 за виконавчим листом №2а-11866/11 за постановою Ставищенського районного суду Київської області 2011 року, яка змінена 09 липня 2015 року постановою Вищого адміністративного суду України про зобов'язання Державної казначейської служби України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені для Державної судової адміністрації України, на користь Володарського районного суду Київської області для придбання житла для ОСОБА_1 в розмірі 659548 гривень.

Стягнути з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь спеціального фонду Державного бюджету України судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного адміністративного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Р. В. Гуртовенко