Справа № 812/1865/17
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1865/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря - Карча В.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Горбенка Є.С. (довіреність від 05.07.2017 № ВДЗ/126),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Новоайдарський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2017 до суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі - ГУМВС у Луганській області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Новоайдарський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - Новоайдарський ВП ГУНП в Луганській області, третя особа) в якому позивач посилається на таке.

Її чоловік ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 за життя був визнаний інвалідом 2 групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Членами його сім'ї були позивач ОСОБА_1 та двоє їхніх дітей - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Причиною смерті є «ракова інтоксикація злоякісне новоутворення головного мозку». При встановленні йому інвалідності ІІ групи медико-соціальна експертна комісія встановила причиною інвалідності «травма голови «ТАК» пов'язана з виконанням службових обов'язків».

ОСОБА_3 звільнився з посади заступника начальника слідчого відділу Новоайдарського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області 05.08.2005.

Позивач звернулася до управління праці та соціального захисту населення за місцем свого проживання в м. Старобільську Луганської області за оформленням дітям соціального статусу членів сім'ї інваліда війни, однак їй пояснили, що відсутній медичний документ про підтвердження причини смерті із захворюванням, яке призвело до інвалідності чоловіка.

Позивач звернулася через Новоайдарський відділ поліції ГУНП в Луганській області до ліквідаційної комісії ГУМВС у Луганській області з проханням видати направлення на військово-лікарську комісію (далі - ВЛК). Листом від 09.10.2017 ліквідаційна комісія відмовила позивачеві в направленні на ВЛК.

Листом від 16.11.2017 УПСЗН Старобільської РДА повідомило позивачеві, що вона і діти не мають права на встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки відсутній документ, що підтверджує причинний зв'язок смерті чоловіка із захворюванням, одержаним у період проходження військової служби.

Позивач вважає, що ліквідаційна комісія неправомірно відмовила їй у наданні направлення на ВЛК. Ліквідаційна комісія самостійно не направила документи її чоловіка до ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку смерті із захворюванням. Так само не направив кадровий підрозділ останнього місця служби чоловіка - Новоайдарського районного відділу УМВС України в Луганській області.

На підставі викладеного позивач просила визнати бездіяльність ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області з ненадання їй направлення на військово-лікарську комісію для подання документів чоловіка - ОСОБА_3, який помер, для визначення причинного зв'язку його смерті із захворюванням, протиправною; зобов'язати ліквідаційну комісію ГУМВС України у Луганській області надати їй направлення на штатну військово-лікарську комісію для подання документів чоловіка - ОСОБА_3, який помер, для визначення причинного зв'язку його смерті із захворюванням.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з таких підстав.

Як зазначає позивач, метою встановлення причинного зв'язку між смертю чоловіка позивача та його захворюванням є отримання позивачем пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Наказом МВС України від 03.04.2017 № 285, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2017 року за № 559/30427, затверджено Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС».

Згідно з Положенням основними завданнями ВЛК є угерулювання питань, пов'язаних з прийняттям та проходженням публічної служби.

Однак, Положенням не передбачено призначення та проходження ВЛК з метою отримання будь-якого статусу відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому вимоги позивача необґрунтовані та суперечать діючому законодавству.

Крім того, відповідно до тверджень позивача та наданих до позову документів померлому чоловіку позивача ще 05.08.2005 встановлено ІІ групу інвалідності та призначено пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ», а також 27.07.2016 померлому чоловіку позивача надано статус інваліда війни у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В свою чергу статтею 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено коло осіб, на яких розповсюджується дія вказаного Закону та підстави отримання пільг відповідно до вказаного Закону. Як убачається зі змісту вказаної статті, законодавець не передбачає наявність висновку ВЛК про причинний зв'язок між захворюванням та смертю інваліда війни для отримання спадкоємцями пільг згідно зі вказаним Законом.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неприбуття не повідомив, пояснень до суду не надав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були одружені 27.01.2001, що підтверджується свідоцтвом про одруження (арк. спр. 12).

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_3 останній працював в органах внутрішніх справ у період з 29.09.1987 по 05.08.2005 (арк. спр. 17).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 441365 ОСОБА_3 було встановлено другу групу інвалідності з 22.07.2016, причина інвалідності - травма голови «ТАК» пов'язана з виконанням службових обов'язків (арк. спр. 11).

У виписці з медичної карти стаціонарного хворого від 04.08.2016 № 7820 в рядку «Анамнез morbi» зазначено: «ЗЧМТ, отримана під час виконання службових обов'язків» (арк. спр. 18).

ОСОБА_3 було надано статус інваліда війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1, виданим 27.07.2016 (арк. спр. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк. спр. 8).

Позивач ОСОБА_1 звернулася до управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації з питання встановлення статусу сім'ї померлого інваліда війни. Листом від 16.11.2017 № 01-10 УПСЗН Старобільської РДА повідомило позивача, що вона та її діти не мають права на встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки відсутній документ, що підтверджує причинний зв'язок смерті її чоловіка з захворюванням, одержаним в період проходження військової служби (арк. спр. 15).

12.09.2017 позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою вх. № 347, в якій послалася, що для отримання статусу членів родини інваліда війни, який помер від травми, отриманої під час несення служби, потрібен висновок військово-лікарської комісії. Тому вона просить видати їй направлення на військово-лікарську комісію МВС для встановлення причинного зв'язку травми, що призвела до смерті ОСОБА_3, на підставі наявних підтверджуючих документів (арк. спр. 40-41).

Листом від 09.10.2017 № 6/2-453ЛК член ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області Чабан В.О. повідомив позивача, що згідно ст. 100 п. 6 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права. Також повідомлено, що згідно ст. 97 п. 1 позивач не підпадає під перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги. У зв'язку з вищевказаним ліквідаційна комісія ГУМВС України у Луганській області не бачить правових підстав для надання направлення на військово-лікарську комісію (арк. спр. 14).

Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 № 285, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2017 року за № 559/30427, затверджено Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС (далі - Положення № 285).

Згідно з пунктом 1 розділу III «Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи» Положення № 285 направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи за формою (додаток 4) здійснюють відповідні підрозділи кадрового забезпечення Національної поліції України, командири частин НГУ.

Пунктом 19 розділу VIII «Постанови військово-лікарських комісій» Положення № 285 передбачено, що встановлення причинного зв'язку захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв), що призвели до смерті колишніх поліцейських, колишніх військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, проводиться штатними ВЛК за наявності раніше прийнятої постанови ВЛК про причинний зв'язок захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв) на час звільнення зазначених осіб зі служби та висновку патологоанатомічного дослідження (судово-медичної експертизи) про причину їх смерті. Постанова ВЛК в таких випадках приймається в редакції одного з формулювань, що вказані в підпунктах 1-9 пункту 9 розділу VІІІ цього Положення та відповідних пунктах Положення про ВЛЕ у ЗС України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Частиною першою статті 20 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Наказом МВС України від 10.10.2004 № 1177, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2004 року за № 1361/9960, затверджено Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Положення № 1177).

Відповідно до пункту 1.1 Положення № 1177 це Положення встановлює єдиний порядок приймання, реєстрації, розгляду, узагальнення та аналізу звернень громадян в апараті МВС, закладах, установах і підприємствах, що належать до сфери управління МВС, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Громадяни України мають право звернутися до апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення (пункт 1.3 Положення № 1177).

Згідно з пунктом 4.1 Положення № 1177 керівники апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС та їх заступники при розгляді звернень громадян зобов'язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів, уживати інших заходів для об'єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з'ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до пункту 4.3 Положення № 1177 за результатами перевірки звернення складається мотивований висновок про результати розгляду звернення громадян, який має містити в собі об'єктивний аналіз усіх зібраних матеріалів і повинен відповідати порядку його складання (додаток 9).

Пунктом 4.4 Положення № 1177 передбачено, що рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді (пункт 4.6 Положення № 1177).

Відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, вжиті апаратом МВС, закладами, установами, підприємствами, що належать до сфери управління МВС, у межах його компетенції, для захисту конституційних прав громадян (пункт 4.7 Положення № 1177).

Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачеві направлення на військово-лікарську комісію з огляду на таке.

Під «діями» слід розуміти активну поведінку суб'єкта, під «бездіяльністю» ж - пасивну поведінку, за якої суб'єкт ухиляється від вчинення дій, які він міг і повинен вчинити.

В даному випадку відповідач розглянув звернення позивача у строк, передбачений статтею 20 Закону № 393/96-ВР, та надав відповідь від 09.10.2017 № 6/2-453ЛК. Отже, з боку відповідача відсутня бездіяльність. Щодо наданої відповіді суд зауважує наступне.

Як установлено судом, позивач у своєму зверненні просила видати їй направлення на військово-лікарську комісію з метою отримання статусу членів родини інваліда війни. У листі від 09.10.2017 № 6/2-453ЛК відповідач повідомляє позивачеві, що вона не підпадає під перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги. При цьому питання щодо отримання одноразової грошової допомоги позивачем у зверненні від 12.09.2017 не ставилося. У порушення статті 15 Закону № 393/96-ВР, враховуючи мету звернення позивача, у вказаній відповіді відповідача відсутні мотиви відмови та не роз'яснено порядок оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Позивач просить зобов'язати відповідача надати їй направлення на штатну військово-лікарську комісію для подання документів померлого чоловіка ОСОБА_3

Зважаючи, що відповідь від 09.10.2017 № 6/2-453ЛК є немотивованою та неповною, вказана позовна вимога є передчасною, оскільки відповідачем не було вирішено зазначене питання у встановленому законом порядку. Тому з метою повного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2017 вх. № 347.

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

При вирішенні питання щодо судових витрат суд керується таким.

Відповідно до положень частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 300 грн (арк. спр. 3). Ухвалою суду від 11.12.2017 позивачеві відстрочено сплату судового збору в сумі 340 грн до ухвалення судового рішення у справі.

На час розгляду справи судовий збір у розмірі 340 грн позивачем не сплачено. Зважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 20,00 грн та за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - 320 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Новоайдарський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 вх. № 347 від 12.09.2017.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути на користь Державного бюджету України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: АДРЕСА_1) судовий збір у сумі 20,00 грн (двадцять грн 00 коп.).

Стягнути на користь Державного бюджету України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (вул. Партизанська, 16, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ід. код 08592129) судовий збір у сумі 320,00 грн (триста двадцять грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 16 січня 2018 року.

Суддя І.О. Свергун