Справа № 826/11623/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14 грудня 2017 року 09:10 № 826/11623/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу та рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1, (далі - позивач), до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, (далі - відповідач 1), Головного управління ДФС у м. Києві, (далі - відповідач 2), про визнання такими, що суперечать законодавству, та скасування вимоги Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 07.04.2016 №Ф-15986-23 та рішення Головного управління ДФС у м. Києві про результати розгляду первинної скарги №4358/П/26-15-10-02-16 від 04.07.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що грошове зобов'язання, включене до оскаржуваної вимоги, є неузгодженим, у вимозі відсутня інформація про підстави та період виникнення боргу, дані щодо акту перевірки, на підставі якого здійснено донарахування грошового зобов'язання, інформація про дату набрання нею чинності. У рішення Головного управління ДФС у м. Києві про результати розгляду первинної скарги №4358/П/26-15-10-02-16 від 04.07.2016 не надано оцінки доводам скаржника, а також допущено помилки при наведенні норм закону.

Відповідачі заперечили проти позовних вимог з підстав правомірності оскаржуваних рішень.

У відповідне судове засідання представники відповідачів не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В порядку частини 6 ст.128 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

07.04.2016 ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15986-23. У вказаній вимозі зазначено про те, що станом на 31.03.2016 заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені ОСОБА_1 становить 79 301,06 грн., у тому числі недоїмка 79 301,06 грн., штрафи 0,0 грн., пеня 0,0 грн.

За наслідком розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 від 07.06.2016 на вищезазначену вимогу про сплату боргу Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги №4358/П/26-15-10-02-16 від 04.07.2016. Вказаним рішенням вимогу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 07.04.2016 №Ф-15986-23 залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення.

Позивач вважає, що оскаржувану вимогу про сплату боргу сформовано відповідачем 1 на суму неузгодженого грошового зобов'язання, оскільки станом на дату формування вимоги у провадженні Окружного адміністративного суду м.Києва знаходиться справа №826/26475/15 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення про донарахування єдиного внеску. У вказаній справі відсутнє рішення, що набрало законної сили, оскільки розгляд справи призначено на 22.01.2018 року.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з урахуванням наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог ч.4 ст.25 Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Згідно з ч.14 ст.25 Закону, оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов'язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (тут і надалі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція).

Розділом VI Інструкції визначено порядок стягнення заборгованості з платників.

Так, згідно з п.1, до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення фіскальним органом своєчасно не нарахованих та/або несплачених платником сум єдиного внеску такий фіскальний орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена фіскальними органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до п.3 розділу VI Інструкції, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За вимогами п.4 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

З картки особового рахунку ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску вбачається, що 29.11.2015 та 03.12.2015 до неї були включені суми донарахованого єдиного внеску, штрафних санкцій за вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-20 від 19.11.2015. Також 09.02.2016 включено суму єдиного внеску 89387,20 грн., нарахованого платником самостійно за документом № від 08.02.2016, терміном сплати 09.02.2016. 18.02.2016 зараховано сплату єдиного внеску 10086,14 грн. за платіжним дорученням №3 від 18.02.2016. При цьому, 29.02.2016 виключено з обліку донарахованої штрафної санкції та єдиного внеску у зв'язку із запізненням надходження ухвали суду №826/26475/15 від 07.12.2015.

З ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2015 №826/26475/15, вбачається, що у вказаній справі ФОП ОСОБА_1 оскаржується вимога Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві від 19.11.2015 №Ф-20.

За таких обставин, у позивача утворилася недоїмка у сумі 79 301,06 грн., на суму якої відповідачем 1 і винесено оскаржувану у даній справі вимогу від 07.04.2016 №Ф-15986-23. До суми зазначеної недоїмки не входить сума єдиного внеску та штрафних санкцій за вимогою, яка є предметом оскарження у судовій справі №826/26475/15. Натомість така недоїмка утворилася за наслідком самостійного нарахування позивачем суми єдиного внеску за документом № від 08.02.2016 у сумі 89 387,20 грн. та наступної сплати 10 086,14 грн. платіжним дорученням № 3 від 18.02.2016 р. (89387,20 - 10086,14 = 79301,06 грн.). Заперечень з приводу обставин самостійного нарахування та часткової оплати єдиного внеску у вказаному періоді позовна заява не містить.

За таких обставин, доводи позивача стосовно неузгодженості суми грошового зобов'язання, на яке сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу, спростовано.

Обставини відсутності у номері вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.04.2016 №Ф-15986-23 літери «У» та дати набрання нею чинності є недоліком формування номеру та оформлення і не може бути підставою для визнання протиправною та скасування такої вимоги. Інформація щодо реквізитів акта перевірки та рішень, на підставі яких виникла недоїмка, відсутня у вимозі з огляду на те, що недоїмка виникла з інших підстав.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які можуть бути підставою для визнання протиправною та скасування вимоги Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 07.04.2016 №Ф-15986-23.

Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 р. за № 178/28308 (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 розділу II Порядку, у разі якщо скаржник вважає, що контролюючий орган у районі, місті (крім міста Києва), районі у місті, об'єднаний чи спеціалізований неправильно визначив суму недоїмки або прийняв рішення про накладення штрафу та нарахування пені, що суперечить законодавству про загальнообов'язкове державне соціальне страхування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, він має право оскаржити таке рішення у відповідному головному управлінні ДФС в області, місті Києві.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску (п.1 розділу ІV Порядку).

Згідно з п.4 того ж Порядку, контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень:

- залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення;

- скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині;

- скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу;

- направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу;

- залишає скаргу без розгляду.

Відповідно до статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Рішення контролюючого органу про результати розгляду скарги приймається за наслідком перевірки законності і обґрунтованості винесення вимоги про сплату боргу та саме по собі не створює юридичних наслідків для особи, у той час, коли такі наслідки спричиняє сама вимога.

А відтак, оскарження рішення Головного управлінням ДФС у м. Києві про результати розгляду первинної скарги №4358/П/26-15-10-02-16 від 04.07.2016 є неналежним способом захисту прав позивача. Належним способом захисту прав є оскарження вимоги про сплату боргу, а рішення про результати розгляду первинної скарги не створює юридичних наслідків, а отже не порушує прав позивача, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування, приймаючи до уваги, що позивачем оскаржено вимогу про сплату боргу.

За таких обставин, приймаючи до уваги викладене в сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відмову у його задоволенні.

Відповідачі, в силу положень частини 2 статті 71 КАС України, спростували посилання позивача і довели відповідність оскаржуваних рішень вимогам ч.3. ст.2 КАС України.

Позивач, в силу положень ч.1 ст.71 КАС України, повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко