Справа № 817/860/17
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2018-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 січня 2018 року м. Рівне №817/860/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Києва
про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції про захист порушеного права, визнання рішень, дій та бездіяльності протиправними та незаконними.

26.12.2017 року позивачем було подано пояснення до позовної заяви з урахуванням якого він просив суд

- визнати рішення, дії та бездіяльність начальника Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Київ ОСОБА_2 щодо неналежного контролю за рішеннями, діями та бездіяльністю держвиконавця при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/2393/2016 від 03.03.2017 року незаконними і протиправними;

- визнати рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Андросович Наталії Василівни Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Київ, яка полягає у несвоєчасності та неповноті виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/2393/2016 від 03.03.2017 року;

- зобовязати Відділ Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Київ вподальшому утриматись від видання постанов про накладення арешту, розшуку, затримання та заборони на відчуження щодо легкового автомобіля марки «Opel-Astra», 2001 року випуску, колір сірий, шасі/кузов №W0L0TGF, реєстраційний № AA2624AC, який належить ОСОБА_1

Від позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження, а відповідачем подано письмове заперечення проти позову у якому зазначено про розгляд справи без участі його уповноваженого представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Тому, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін на основі наявних у її матеріалах доказів у порядку письмового провадження.

З урахуванням пояснень сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.03.2017 року по справі №817/2393/2016 ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції про захист порушеного права, визнання рішень, дій та бездіяльності протиправними та незаконними позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, яка полягала у не знятті легкового автомобіля марки «Opel-Astra», 2001 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) №W0L0TGF, реєстраційний №AA2624AC, що належить на праві власності ОСОБА_1, з розшуку та затримання, оголошених відповідно до постанов державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ОСОБА_3 №990/17 від 17.11.2008 року та державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ОСОБА_4 №1453/12 від 28.09.2009 року разом із винесенням постанови від 25.12.2015 року про звільнення майна боржника з-під арешту. Зобов'язано Відділ Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві зняти легковий автомобіль марки «Opel-Astra», 2001 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) №W0L0TGF, реєстраційний №AA2624AC, що належить на праві власності ОСОБА_1, з розшуку та затримання, оголошених відповідно до постанов державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ОСОБА_3 №990/17 від 17.11.2008 року та державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ОСОБА_4 №1453/12 від 28.09.2009 року. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Принцип обовязковості судових рішень закріплений також і у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якої судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Як встановлено судом при розгляді даної справи постановою заступника начальника Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 21.04.2017 року, при примусовому виконанні постанови №817/2393/16 від 03.03.2017 року знято легковий автомобіль «Opel-Astra», 2001 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) №W0L0TGF, реєстраційний №AA2624AC з розшуку та затримання, а також і арешту, оголошених відповідно до постанов державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві ОСОБА_3 №990/17 від 17.11.2008 року та державного виконавця ВДВС Шевченківськго РУЮ у м.Києві ОСОБА_4 №1453/12 від 28.09.2009 року, який належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 44-45).

В матеріалах справи наявна копія супровідного листа від 21.04.2017 року про надіслання на адреси Управління інформаційної підтримки та координації поліції « 102», Регіональному сервісному центру в м.Києві та ОСОБА_1 зазначеної постанови.

Однак, позивача листом про надання інформації від 03.05.2017 року №724/116/01/27-2017 від Управління інформаційної підтримки та координації поліції « 102» було повідомлено, що відповідно до відомостей інформаційно-пошукової системи Національної поліції «Відеоконтроль-Рубіж» транспортний засіб марки «Opel-Astra», д.н.з. AA2624AC перебуває у розшуку як майно боржника, на підставі постанов №1453/12 29.09.2009 року та № 990/17 17.11.2008 року від 24.11.2013 року, ініціатором якого являється ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві (а.с. 21). ОСОБА_1 таких обставин суд приходить до висновку про несвоєчасне надіслання постанови від 21.04.2017 року на виконання для зняття з розшуку автомобіля.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (що був чинним на час виникнення спірних правовідносин), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У свою чергу, згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі відсутності відомостей про місце знаходження майна боржника за виконавчими документами, зазначеними у частині першій, державний виконавець виносить постанову про розшук майна, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (знаходження) боржника чи місцем знаходження його майна, або за місцем проживання (знаходження) стягувача. Розшук громадянина-боржника, дитини та розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи, а також іншого майна боржника здійснює Державна виконавча служба. Постанова про розшук обов'язкова до виконання.

Пунктами 3.1, 3.2 Інструкції про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб), що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства юстиції України від 25.06.2002 року №607/56/5, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 27.06.2002 року за №541/6829, (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у виконавчому провадженні розшук громадянина-боржника, дитини або транспортних засобів боржника здійснюється органами внутрішніх справ у порядку, встановленому чинним законодавством України. У разі їх виявлення органи внутрішніх справ у триденний термін з моменту виявлення повідомляють ініціатора розшуку про місце знаходження, а транспортні засоби боржника негайно затримують та доставляють на спеціальні майданчики чи стоянки тимчасового зберігання Державтоінспекції.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Частина 3 цієї ж статті вказує на те, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

У частині 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» вказано, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти.

Статтею 19 цього Закону передбачено, що обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що для органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб, законодавством встановлено чітку процедуру щодо розгляду заяв чи скарг.

Крім того, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що чинне законодавство про звернення громадян встановлює імперативну норму, щодо строку розгляду скарги та заборони розгляду та надання відповідей тими органами або посадовими особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 06.04.2017 року звернувся до начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Київ із заявою, в якій просив негайно виконати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.03.2017 року №817/2393/16, прийняти процесуальне рішення згідно чинного законодавства стосовно вжиття заходів щодо зняття арешту та з розшуку вищевказаного автомобіля та надіслати прийняту постанову ДВС до відповідних органів МВС, бази «Рубіж» та «АІС» до відома і негайного виконання (а.с. 68).

Як стверджує позивач, відповіді на подану заяву він не отримав, відповідачем не спростовано належними доказами вказаного позивачем.

27.06.2017 року позивачем було подано чергову заяву до начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби з вимогою про негайну видачу йому постанови про зняття арешту та розшуку з майна, яка була прийнята на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.03.2017 року, і яка станом на 26.06.2017 року не була надіслана ОСОБА_1, крім того ОСОБА_1 повідомив, що на його заяву від 18.04.2017 року відповіді не було надано у звязку з чим порушуються його законні права (а.с. 69).

Крім того 27.06.2017 року ОСОБА_1 також звернувся із заявою до начальника Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_5, яка була зареєстрована за №961/8 від 27.06.2017 року де було зазначено про невиконання судового рішення від 03.03.2017 року та одночасно він просив вжити негайних заходів для забезпечення його реального виконання (а.с.70).

Так, лише 13.07.2017 року листом від Управління інформаційного підтримки та координації поліції « 102» №3-348/125/31/5/01-2017 було повідомлено позивача про припинення розшуку його автомобіля (а.с.73).

З урахуванням дослідження матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не проведено об'єктивного, всебічного розгляду заяв від 06.04.2017 року та від 27.06.2017 року, а також не надано вмотивованої відповіді на заяви - звернення позивача, з урахуванням досліджених письмових доказів.

Щодо позовних вимог про визнання рішення, дії та бездіяльність начальника Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Київ ОСОБА_2 щодо неналежного контролю за рішеннями, діями та бездіяльністю держвиконавця при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/2393/2016 від 03.03.2017 року незаконними і протиправними суд зазначає наступне.

Положеннями ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Крім того, відповідно до пункту 2 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5, далі - Інструкція) посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи. Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п'ятому та шостому пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому та третьому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби про проведення перевірки законності виконавчого провадження надається в письмовій формі.

Суд наголошує, що вказаною нормою передбачено саме право, а не обовязок начальника відділу ДВС проводити перевірку законності виконавчого провадження з власної ініціативи.

Такий обовязок у начальника відділу ДВС виникає лише у випадку надходження скарги стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника).

Отже, беручи до уваги вищевикладене в задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо визнання рішення, дії та бездіяльності начальника Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Київ ОСОБА_2 щодо неналежного контролю за рішеннями, діями та бездіяльністю держвиконавця при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/2393/2016 від 03.03.2017 року незаконними і протиправними слід відмовити.

Суд може прийняти рішення, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із норм чинного законодавства, вбачається що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб.

При цьому адміністративний суд може застосувати інший спосіб захисту права, який би гарантував захист прав, свобод та інтересів осіб. Критерієм обрання способу захисту порушеного права є те, що він з урахуванням особливостей спірних відносин повинен бути спрямований на реальне відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Як вже зазначалось, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Із змісту вказаних норм вбачається, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ч. 2 ст. 245 КАС України. При цьому адміністративний суд може застосувати інший спосіб захисту права, який би гарантував захист прав, свобод та інтересів осіб. Критерієм обрання способу захисту порушеного права є те, що він з урахуванням особливостей спірних відносин повинен бути спрямований на реальне відновлення порушених прав позивача.

Також відповідно до рішення від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Бездіяльність - це безпідставне повне або часткове ухилення від здійснення передбачених Конституцією та іншими законами функцій і повноважень.

Відповідачем не надано суду доказів про те, що вказані заяви об'єктивно, повно та всебічно розглянуті з урахуванням прийнятого рішення про зняття з розшуку вищевказаного автомобіля та вжито і інших заходів щодо вжиття заходів відповідачем в організації перевірки за заявою та отримання обґрунтованої відповіді враховуючи, що така відповідь позивачу не була надана.

Враховуючи вищенаведене, суд з метою захисту порушеного права позивача з урахуванням прийнятої 21.04.2017 року постанови про зняття з розшуку майна боржника та направлення копій до Регіонального сервісного центру в м.Києві та Управління Інформаційної підтримки та координації поліції «102» до виконання, суд визнає бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ щодо несвоєчасності та неповноти виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Київ вподальшому утриматись від видання постанов про накладення арешту, розшуку, затримання та заборони на відчуження щодо легкового автомобіля марки «Opel-Astra», 2001 року випуску, колір сірий, шасі/кузов №W0L0TGF, реєстраційний № AA2624AC, який належить ОСОБА_1

Суд зазначає, що частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Без встановлення такого порушення, а лише допускаючи можливість неправомірної поведінки суб'єкта оскарження, суд доходить висновку про неможливість захисту прав у майбутньому, оскільки це не випливає із повноважень, визначених статтею Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Під час судового розгляду справи відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів суду об'єктивність та повноту розгляду заяв позивача та своєчасність та повноту виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.03.2017 року в справі №817/2393/2017.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору підстави для застосування ст.139 КАС України-відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного відділу ДВС м.Київ щодо несвоєчасності та неповноти виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.03.2017 року по справі №817/2393/2016.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Махаринець Д.Є.