Справа № 816/2106/17
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/2106/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Голубенко В.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача- Волик Р.І.,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лубенського відділу поліції Головного управління національної поліці в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

1. визнати протиправним та скасувати акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт № 9 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 07 листопада 2017 року Лубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області за фактом отримання ним травми 29 вересня 2017 року;

2. зобовязати Лубенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався з ним 29 вересня 2017 року;

3. зобовязати Лубенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області за фактом отримання ним травми 29 вересня 2017 року скласти акти за формами Н-1 та Н-5, під час виконання ним службових обовязків 29 вересня 2017 року.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лубенського відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

У своєму позові ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправним та скасувати акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт № 9 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 07 листопада 2017 року Лубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області за фактом отримання ним травми 29 вересня 2017 року;

- зобовязати Лубенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався з ним 29 вересня 2017 року;

- зобовязати Лубенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області за фактом отримання ним травми 29 вересня 2017 року скласти акти за формами Н-1 та Н-5, під час виконання ним службових обовязків 29 вересня 2017 року.

В обґрунтування таких вимог позивач стверджував, що 29 вересня 2017 року під час виконання ним своїх службових обовязків старшого дільничного офіцеру поліції сектору превенції Лубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області він отримав закриту черепно-мозкову травму та струс головного мозку. Нещасний випадок стався під час виконання ним завдання у складі групи психічного хворого, який штовхнув позивача, внаслідок чого останній впав на сходи та отримав травму голови. Внаслідок отриманої травми лікувався. Однак відповідачем було складено акт за формою Н-5 від 07.11.2017 року та акт №6 за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру від 07.11.2017 року, оскільки у ході проведення перевірки комісія відповідача прийшла до висновку, що отримання травми сталося внаслідок порушення службової дисципліни. З твердженням про порушення ним службової дисципліни позивач не погоджувався і його спростовував. Таке порушення, як на думку комісії, полягало у тому, що ОСОБА_1 не одягав на завдання захисного шолому, всупереч вказівці керівництва. Наявність такої вказівки позивач заперечував, також наполягав на тому, що йому не було проведено жодного інструктажу перед початком виконання завдання та ніякими інструкціями не передбачено випадків, коли саме працівник поліції зобовязаний користуватися захисним шоломом.

У судовому засіданні позивач підтримав свій позов і просив його задовольнити, як і представник позивача. Надав пояснення по суті справи, яке в цілому відповідає викладеному вище обґрунтуванню позову. Додатково пояснив, що у журналі видачі спецзасобів Лубенського ВП відсутні записи про видачу йому, ОСОБА_1, захисного шолому в день отримання травми. В той же час відсутній і запис про відмову від його отримання, хоча в разі відмови черговий зобовязаний був зробити такий запис. Крім того, в органах поліції відсутній алгоритм дій працівників поліції при конвоюванні психічно хворих та відтак відсутній відповідний інструктаж позивача.

Відповідач заперечував проти позову. До суду направив відзив, у якому, спираючись на висновки комісії з розслідування нещасного випадку, стверджував, що ОСОБА_1 дійсно отримав травму під час виконання службового завдання та при тих обставинах, про які позивач вказував. Однак при цьому відповідач наполягав на тому, що ОСОБА_1 вчинив порушення службової дисципліни у вигляді невиконання вказівки керівництва щодо користування спеціальними засобами, у тому числі захисним шоломом. За таке порушення службової дисципліни був притягнутий до дисциплінарної відповідальності наказом ГУНП в Полтавській області № 1495 від 06.11.2017 року йому оголошено сувору догану. Відповідно, посилався на пункт 3.11 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, що затверджений наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346. Вказаним пунктом, з-поміж іншого, передбачено, що комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не повязаний із виконанням службових обовязків, якщо нещасний випадок стався унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Відтак, відповідач просив позов залишити без задоволення.

Позивач направив суду відповідь на відзив, згідно відповіді з відзивом на позов позивач не погодився. Відповідь на відзив відповідає змісту позову та пояснень позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 25.11.2010 року по 06.11.2015 року; в органах Національної поліції України з 07.11.2015 року по даний час. З 05.05.2017 року перебуває на посаді старшого дільничного офіцеру поліції сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області.

28.09.2017 року до Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області надійшов лист лікаря-психіатра Лубенського поліклінічного відділення Лубенської центральної міської лікарні щодо надання 29.09.2017 року допомоги та виділення співробітників поліції для госпіталізації психічно хворого для примусової госпіталізації. У звязку з надходженням даного запиту начальником сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області було надано вказівку старшому дільничному офіцеру ОСОБА_1 та старшому дільничному офіцеру ОСОБА_4 виконати запитуване супроводження.

29.09.2017 року вказані офіцери прибули до чергової частини Лубенського ВП, де отримали окремі спеціальні засоби бронежилети. Окремі спецзасоби (наручники та газові балончики) мали свої за поясненням позивача, яке відповідачем не спростовувалося. В подальшому супроводжували лікаря та на автомобілі «швидкої медичної допомоги» прибули до місця проживання психічно хворої особи, яку з місця помешкання й у присутності його матері почали супроводжувати по сходах будинку до автомобіля для доставлення до лікувального закладу. Під час руху по сходах психічно хвора особа штовхнула ОСОБА_1, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на сходи, при цьому отримав травму голови.

В подальшому позивач, ОСОБА_1, неодноразово, починаючи з 29.09.2017 року, звертався до лікувальних закладів. Йому було встановлено діагноз: «Закрита черепно-мозкова травма», «струс головного мозку», призначено відповідне лікування. З 30.09.2017 року по 13.10.2017 року проходив стаціонарне лікування в медичній установі.

Після повідомлення позивачем керівництва про факт його травмування та після надходження до Лубенського ВП повідомлення лікувального закладу про госпіталізацію ОСОБА_1 комісією ГУНП в Полтавській області було проведено службове розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Лубенського ВП ОСОБА_1

Також наказом по Лубенському ВП № 42 від 02.10.2017 року було створено комісію з розслідування нещасного випадку, який стався 29.09.2017 року з капітаном поліції, дільничним офіцером сектору превенції ОСОБА_1

Згідно висновку службового розслідування, затвердженого 27.10.2017 року, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у період проходження служби при обставинах, не повязаних із виконанням службових обовязків; за порушення п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п. 1 р. 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВВС № 1179-2016, п. 49 Додатку 1 до Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах і навчальних закладах МВС України, затверджених наказом МВС України № 940-2012, п. 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України № 1346-2002 - комісія вважала за необхідне оголосити ОСОБА_1 сувору догану (а.с.57-65).

Наказом ГУНП в Полтавській області № 1495 від 06.11.2017 року капітану поліції ОСОБА_1 оголошено сувору догану.

07.11.2017 року затверджено акт № 9, складений комісією Лубенського ВП з розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем, за формою НТ* «Про нещасний випадок невиробничого характеру». Згідно цього акту, нещасний випадок з ОСОБА_1 стався в період проходження служби і не повязаний з виконанням службових обовязків унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни. (ас.10-14)

В цей же день, 07.11.2017 року, затверджено акт за формою Н-5* розслідування нещасного випадку, що стався 29.09.2017 року зі старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1

Згідно даного акту, комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок трапився зі ОСОБА_1 в період проходження ним служби і не повязаний з виконанням службових обовязків, унаслідок порушення ним службової дисципліни, що виявилося в порушенні п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п. 1 р. 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВВС № 1179-2016, п. 49 Додатку 1 до Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах і навчальних закладах МВС України, затверджених наказом МВС України № 940-2012, п. 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України № 1346-2002 (а.с.15-20).

Не погоджуючись з такими рішення, позивач звернувся до суду.

Правовідносини щодо отримання травми під час виконання службових обовязків внормовані наступним чином.

Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні врегульовані Законом України «Про охорону праці» від 14.10.1992 № 2694-ХІІ (надалі - Закон № 2694).

Статтею 1 Закону № 2694 визначено поняття охорони праці - як система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону, працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

За приписами ст. 22 Закону №2694, встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

Підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України - є «Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України», затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404(надалі - Порядок №1346), який розроблено з метою врегулювання питань, пов'язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

У відповідності до п. 2.1 Порядку №1346, розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі.

Пунктом 2.2 зазначеного Порядку №1346 визначено, що за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Відповідно до п. 3.9 Порядку №1346, комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків», якщо він трапився в період проходження служби під час: - припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; - вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; - охорони і забезпечення громадського порядку; - несення постової чи патрульної служби; - виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; - забезпечення безпеки дорожнього руху; - участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; - виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов'язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; - перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; - підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; - проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; - проведення навчання, тренувань, обов'язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; - використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; - провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; - прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; - прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Пунктом 3.11 Порядку № 1346 передбачено, що комісія визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, не пов'язаних з виконанням службових обов'язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, 3.11; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Саме посилаючись на останній пункт Порядку № 1346, відповідач склав оскаржувані акти з висновком про те, що нещасний випадок, що стався зі ОСОБА_1, трапився у період проходження служби і не повязаний з виконанням службових обовязків.

Учасниками справи не оспорювався як сам факт отримання травми ОСОБА_1, так і поставлений діагноз, факт лікування, обставини, при яких була отримана травма.

Згідно ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Спір між учасниками даної справи має місце лише в тому, чи має місце факт порушення службової дисципліни ОСОБА_1 в обставинах, у яких ним було отримано травму.

Порушення службової дисципліни, інкриміноване позивачу в даному разі, на думку відповідача виразилося в порушенні п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п. 1 р. 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС № 1179-2016, п. 49 Додатку 1 до Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах і навчальних закладах МВС України, затверджених наказом МВС України № 940-2012, п. 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України № 1346-2002.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179-2016, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України;

виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Додатком № 1 до Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах і навчальних закладах МВС України, затверджених наказом МВС України № 940-2012, затверджено перелік кримінальних правопорушень, інших правопорушень, надзвичайних ситуацій та інших подій, інформація про які подається до МВС України, головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, Головного управління внутрішніх військ МВС України. Відповідно до п. 49 вказаного Додатку, до такого переліку віднесено загибель, поранення або нанесення тілесних ушкоджень, травмування працівника ОВС, військовослужбовця внутрішніх військ, їх близьких родичів, знищення або пошкодження їхнього майна у зв'язку з виконанням працівником чи військовослужбовцем службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки та у боротьбі зі злочинністю.

Порушення вказаних норм, як на думку відповідача, полягало у тому, що позивач, приступаючи до виконання завдання зі супроводження психічно хворого до лікувального закладу, не отримав та не скористався захисним спеціальним спорядженням захисним шоломом, всупереч вказівці керівництва.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача.

Так, жодним нормативним актом не передбачено обовязку саме офіцера сектору превенції національної поліції користуватися чітко визначеним переліком спеціальних засобів та засобів індивідуального захисту при виконанні тих чи інших службових завдань.

Не змогли вказати на наявність такої норми і представники відповідача у судовому засіданні.

Таким чином, відповідач стверджував лише про те, що позивач, ОСОБА_1, не виконав вказівки керівника, начальника сектору превенції Лубенського ВП, користуватися захисним шоломом. Доказів наявності такої вказівки у письмовому вигляді, а також доказів наявності відповідного інструктажу, проведеного ОСОБА_1 перед виконанням службового завдання суду не надано.

Більше того, у судовому засіданні представники відповідача на питання суду пояснили, що будь-які письмові записи про проведення інструктажу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 29.09.2017 року відсутні. Причин пояснити не змогли.

Представники відповідача стверджували, що відповідна вказівка була надана ОСОБА_1 начальником сектору превенції Лубенського ВП усно, засобами мобільного звязку, оскільки останній 29.09.2017 року перебував за межами території обслуговування у м.Полтава. Не заперечував відсутності на території обслуговування свого керівника й сам позивач.

Суд не знаходить доведеним належним чином факт надання такої усної вказівки ОСОБА_1 При цьому суд не приймає у якості доказу такої усної вказівки пояснення окремих працівників Лубенського ВП, надані ними у ході проведення службового розслідування за фактом травми позивача. Так, безпосередньо інформацією щодо наявності такої вказівки могли володіти тільки сам начальник сектору превенції, черговий, який здійснював видачу спеціальних засобів, та працівник сектору превенції ОСОБА_1 і ОСОБА_5 Пояснення ОСОБА_6, начальника сектору превенції Лубенського ВП, містить лише інформацію щодо того, що він доручив супроводження психічно хворого ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а також про те, що перед виконанням завдання останніх було (ким не вказано) проінструктовано про заходи безпеки, дана вказівки отримати спецзасоби та засоби захисту (а.с. 81). Надане суду пояснення ОСОБА_7, який 29.09.2017 року заступив на чергування в черговій частині Лубенського ВП, містить інформацію про те, що він повідомив ОСОБА_1, ОСОБА_4 про необхідність отримати захисні шоломи, від чого вони відмовилися, тільки у частині, додатково дописаній опитуваним після того, як основну частину пояснення було ним закінчено й підписано (а.с.75-76). Крім того, таке пояснення суперечить встановленому факту відсутності будь-яких записів щодо проведення будь-якого інструктажу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перед виконанням службового завдання.

Згідно наданого суду витягу з книги видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів Лубенського ВП, 29.09.2017 року о 07 год 15 хв. Працівниками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримано спеціальні засоби бронежилети. Вони здані о 10 год. 00 хв. Записи про видачу будь-яких інших спеціальних засобів чи записи про відмову у їх отримання або ж їх видачі відсутні. ( а.с. 55).

У той же час суд погоджується з твердженням позивача про те, що якби вони з ОСОБА_4 відмовилися отримувати якусь частину засобів захисту, то черговий повинен був би зробити про це запис у книзі видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів та доповісти керівництву. Цього черговим зроблено не було.

Крім того, суд окремо наголошує, що пункт 3.11 Порядку № 1346 передбачає, що комісія визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Аналіз такого формулювання вказує на необхідність прямого причинно-наслідкового звязку між порушенням службової дисципліни та наявністю травми або поранення.

Але прямий причинно-наслідковий звязок, згідно встановлених фактичних обставин справи, відсутній. Існує прямий причинно-наслідковий звязок між діями психічно-хворої особи, яку супроводжував позивач до медичного закладу, та отримання позивачем травми. При цьому не є беззаперечним той факт, що такої травми (ЗЧМТ) позивач не отримав би навіть у разі, якби на ньому був захисний шолом.

Окрему увагу суд звертає на доводи представників відповідача про те, що станом на момент винесення спірних актів НТ* та Н-5, ОСОБА_1 був притягнутий за порушення службової дисципліни до дисциплінарної відповідальності. Однак у текстах згаданих актів (а.с.10-14 та 15-20) відсутня вказівка на наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, мається лише вказівка на висновок службового розслідування, яким встановлено факти порушення службової дисципліни. Останнім судом надана оцінка вище.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржувані акти НТ* та Н-5 прийняті необґрунтовано, на підставі помилкових висновків про наявність у діях позивача порушення службової дисципліни, а тому вони є протиправними і підлягають скасуванню.

Таким чином, суд задовольняє відповідну позовну вимогу. Так само суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом зобовязання Лубенського ВП повторно провести розслідування нещасного випадку, що мав місце зі ОСОБА_1

Суд не вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про зобовязання Лубенського ВП скласти акти за формами Н-1 та Н-5 за фактом нещасного випадку, що стався зі ОСОБА_1, оскільки таке рішення є дискреційним повноваженням відповідача, по-перше; по-друге ж, такі акти можуть бути складені за наслідками повторно проведеного розслідування нещасного випадку, до проведення якого зобовязується відповідач цим судовим рішенням. Тобто, така позовна вимога є передчасною, а тому суд відмовляє у її задоволенні.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів у даному разі обґрунтованості свого рішення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, с.Засулля Лубенського району Полтавської області, вул.3 Річкова, 16, ІПН НОМЕР_1 до Лубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, м.Лубни Полтавської області вул.Монастирська, 4 задовольнити частково.

Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5* від 07.11.2017 року та Акт № 9 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 07.11.2017 року за фактом отримання травми ОСОБА_1 - визнати протиправними та скасувати.

Зобов"язати Лубенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області провести розслідування нещасного випадку, що стався 29.09.2017 року з ОСОБА_1 повторно з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 05 січня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_8