Справа № 712/8831/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/8831/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Троян Н.М., Шелест С.Б.;

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2017 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Черкаси, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Черкаси, Інспектора роти №1 батальону Управління патрульної поліції в м. Черкаси Радька Антона Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до Управління патрульної поліції м. Черкаси, Інспектора роти №1 батальону Управління патрульної поліції в м. Черкаси Радька Антона Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою про адміністративне правопорушення від 06.07.2017 року його незаконного притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 1 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.
Позивач рухався пішки по вул. Дахнівській, в м. Черкаси, коли до нього підійшов працівник поліції.
На прохання відповідача назвав своє прізвище та надав документи, що посвідчують його особу, а саме дозвіл на зброю.
На запитання, чи є при собі документи на автомобіль Ford Fusion та посвідчення водія, відповів що при собі їх не має і взагалі йому не зрозуміло чому у нього, як особи, що рухається пішки запитують ці документи.
Вважає, що постанова винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи та норм КпАП України, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності .
Головним підтвердженням є відсутність автомобіля на місці складання постанови, так як керування автомобілем ніяким чином не зафіксовано.
Вказане підтверджує, що ніякого адміністративного правопорушення з його боку не було.
Вищевикладене підтверджує відсутність події та складу правопорушення.
Просить визнати дії службової особи, інспектора роти №1 батальону Управління патрульної поліції в м. Черкаси Радька Антона Васильовича про притягнення його до адміністративної відповідальності неправомірними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КпАП України.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2017 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що інспектором роти №1 батальйону УПП в м. Черкаси, лейтенантом поліції Радько А.В., винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, серії АР № 367583 від 06.07.2017, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Нормою ч. 1 ст. 126 КпАП України визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі, або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів тягне за собою накладення штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Встановлено, що 06 липня 2017 року близько 20 год. 45 хв патрульні поліції отримали орієнтування від чергового, що за адресою м. Черкаси, вул. Дахнівська, 50, що водій автомобіля Ford Fusion, д.н.з НОМЕР_1 , вчинив дорожньо-транспортну пригоду з іншим автомобілем та з місця пригоди зник.
Патрульні поліції виїхали на місце пригоди і біля автомобіля побачили особу, яку в подальшому було встановлено ОСОБА_1 .
На вимогу пред`явити посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб позивач відмовився.
Колегія суддів звертає увагу на пояснення позивача зазначені позовних вимогах та не заперечуються позивачем, що він назвав своє прізвище та надав документи, що посвідчують його особу, а саме дозвіл на зброю.
На запитання, чи є при собі документи на автомобіль Ford Fusion та посвідчення водія, він відповів що при собі їх не має і взагалі йому не зрозуміло чому у нього, як особи, що рухається пішки запитують ці документи.
На підставі цих даних патрульним була винесена постанова щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Колегія суддів звертає увагу а те, що в суді першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_2 який пояснив, що 06.07.2017 року він працював на газовій заправці і він зі своїм напарником побачили автомобіль Ford Fusion, д.н.з НОМЕР_1 та почули характерний скрегіт металу, а також побачили механічні пошкодження на автомобілі. Манера поведінки автомобіля їм здалась дивною. Автомобіль проїхав заправку і зупинився. З водійського сидіння автомобіля вийшов чоловік. Він був один, інших осіб не було і направився в сторону парку 50-річчя. На запитання позивача свідок чітко вказав, що це був саме позивач, та особа, яка вийшла з автомобіля зі сторони водія, інших осіб там не було.
Щодо наданих відповідачем додані поясненнь ОСОБА_3 ,, колегія суддів зазначає наступне.
Так, надано пояснення відповідно яких, ОСОБА_3 , що теж був свідком стосовно того, що він бачив, як з автомобіля Ford Fusion, д.н.з НОМЕР_1 , вийшов чоловік з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки мав нестійку ходу, та направився до парку 50 річчя Перемоги і був зупинений працівниками патрульної поліції.
Із пояснень ОСОБА_4 вбачається, що він був свідком як сталось ДТП автомобіля Ford Fusion, д.н.з НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_2 . Після зіткнення автомобіль Форд швидко направився в бік вулиці Мендєлєєва.
Із пояснень ОСОБА_5 вбачається, що він на своєму автомобілі рухався за автомобілем Ford Fusion, д.н.з НОМЕР_1 до вул.. Можайського. Коли він під`їхав щоб повернути, автомобіль Форд різко повернув в його бік і відбувся удар. Коли він вийшов з автомобіля подивитись що сталось, автомобіль Форд втік з місця пригоди, але він побачив водія цього автомобіля. Після того як приїхали працівники патрульної, даного чоловіка знайшли, так як він був неподалік автомобіля та був у нетверезому стані. При цьому він твердив що не є водієм автомобіля, а просто прохожий свідок.
Враховуючи вищевикладені обставини, пояснення самого позивача, який в позовних вимогах заперечував факт того, що він взагалі їхав в автомобілі, в подальшому в судовому засіданні пояснив, що знаходився в автомобілі Ford Fusion, який належить йому, але був не за кермом автомобіля, суд вважає, що дії інспектора патрульної поліції стосовно складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КпАП України є правомірними.
Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на те, що позивач пред`явив патрульному лише посвідчення на носіння зброї, що не заперечується і самим позивачем.
Щодо посилання свідка ОСОБА_6 щодо того, що він був за кермом автомобіля Ford Fusion, д.н.з НОМЕР_1 по проханню ОСОБА_1 , а після зіткнення, в зв`язку з різким погіршенням здоров`я він пішки пішов до лікарні для звернення за медичною допомогою, колегія суддів зазначає наступне.
Позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ненадання ним посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль на вимогу патрульних поліції. Крім того, дані пояснення спростовуються показами свідка ОСОБА_2 , який був допитаний в якості свідка в судовому засіданні та не викликають сумнівів в їх правдивості.
Як зазначалось вище, даний свідок пояснював, що з автомобіля Ford Fusion, з боку водія, вийшов лише один чоловік якого він запам`ятав та є позивачем по даній справі.
Такіж покази зазначені і в поясненнях осіб, допитаних патрульними на місці пригоди.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та ставиться критично до наданих вище пояснень.
Щодо посилання позивача на те, що відповідачем відносно нього незаконно було розглянуто дане правопорушення на місці вчинення правопорушення, та не було складено протокол про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, визначено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього кодексу. В даному випадку розгляд правопорушень за ч. 1 ст. 126 КУпАП відноситься саме до компетенції Національної поліції.
Стаття 278 КпАП України визначає коло питань, які посадова особа повинна розглянути при підготовці до розгляду справи. Як встановлено в судовому засіданні, норми даної статті були враховані відповідачем при підготовці до розгляду справи і не порушувались.
Відповідно до п.2.3. Рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 у частинах першій, другій ст.258 КпАП України визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею правопорушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення є вичерпним і може бути змінений лише законом.
Із зазначено встановлено, що Конституційним судом взнав, що за певним переліком адміністративних правопорушень, передбачених ст.258 КпАП України існує скорочене провадження, яке не передбачає складання протоколів, а адміністративне стягнення накладається на місці вчинення правопорушення.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що винесення відповідачем оскаржуваної постанови на місці вчинення правопорушення є правомірним та не суперечить законодавству України.
Тому в даному випадку позивач не врахувавши вказаних норм законодавства, не вірно здійснив їх тлумачення та помилково зробив висновок про те, що повинен був бути складений протокол щодо правопорушення.
Аналізуючи наведене, враховуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, доведена. Обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджені доказами.
Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на те, що у даному випадку провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалося. Постанова АР № 367583 була складена на місці вчинення правопорушення, як це передбачено ч. 5 ст. 258 КУпАП.
За таких обставин, посилання позивача на порушення відповідачем вимог законодавства щодо місця розгляду справи є необґрунтованими.
Щодо посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р., колегія суддів зазначає наступне.
Надаючи оцінку зазначеним вище посиланням колегія суддів звертає увагу на ч. 2 ст.258 КУпАП, яку змінено Законом України від 14.07.2015 № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».
Окрім того, ухвалами Вищого адміністративного суду України від 28.12.2016, справа № К/800/36352/І6, від 13.01.2017, справа № К/800/671/17 встановлено, що винесення постанови поліцейським на місці вчинення правопорушення є правомірним.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 205, 241, 242, 243, 251, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2017 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.М. Троян,
С.Б. Шелест