Справа № 826/1598/15
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

26 грудня 2017 року м. Київ № 826/1598/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Стеценко А.В., представника позивача Картозії Л.Ш., представника відповідача Власенко І.І., розглянувши у судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність»» до Київської міської ради про визнання нечинним рішення,

встановив:

30 січня 2015 року Громадська організація «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність»» (ГО «ВСПТП «Трудова співдружність»») звернулась до суду з адміністративним позовом до Київської міської ради, в якому просила:

- визнати рішення від 04 вересня 2014 року №62/62 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради» (Рішення №62/62) таким, що не відповідає статтям 8, 179, 184 Господарського кодексу України, статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 листопада 2013 року №537 «Про затвердження Типового договору щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою»;

- визнати Рішення №62/62 недійсним із дня його прийняття.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року, залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 жовтня 2017 року касаційну скаргу ГО «ВСПТП «Трудова співдружність» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року справу прийнято до провадження і призначено до судового розгляду.

Відповідачем подано письмові заперечення, датовані 26 жовтня 2017 року №08/230-2296.

В свою чергу, позивачем подано заяву про зміну (уточнення) позовних вимог обґрунтовану метою спрямування нового судового розгляду виключно на врахування висновків та мотивів, з яких Вищий адміністративний суд України скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції, в якій висловлено прохання:

- визнати рішення Київської міської ради від 04 вересня 2014 року №62/62 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в утриманні об'єктів благоустрою м. Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради»» таким, що не відповідає частині четвертій статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 листопада 2013 року №537 «Про затвердження Типового договору щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою»;

- визнати нечинним з дня прийняття або скасувати рішення Київської міської ради від 04 вересня 2014 року №62/62 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради»».

Окрім того, позивачем надано пояснення від 03 листопада 2017 року і додаткові пояснення до них, в зв'язку з подачею відповідачем додаткових пояснень по справі, які датовані 20 листопада 2017 року.

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акту владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акту протиправним.

Отже, заявляючи позовні вимоги про визнання рішення Київської міської ради від 04 вересня 2014 року №62/62 таким, що не відповідає частині четвертій статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 листопада 2013 року №537 «Про затвердження Типового договору щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою», а також про визнання нечинним з дня прийняття або скасування наведеного рішення, позивач, фактично, просить визнати вказаний акт Ради протиправним та нечинним внаслідок того, що останній суперечить статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Типовому договору.

Правова позиція позивача, враховуючи всі подані пояснення зводиться до того, що рішенням Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 затверджено Порядок визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд (малих архітектурних форм) в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради.

Порядок є додатком до рішення.

Однак, рішенням Київської міської ради від 04 вересня 2014 року №62/62 до зазначеного вище рішення внесено зміни, зокрема, нормативно-правовий акт, затверджений рішенням Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 викладено у новій редакції, що вбачається з підпункту 1.2 пункту 1 оскаржуваного рішення.

Окрім того, позивач вказує, що пунктом 2 Рішення №62/62 розділ ХІІІ Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051 викладено в новій редакції та доповнено пунктом 15.3.5. Згідно змін, підставою для встановлення тимчасових споруд є договір про пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою, укладений між Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради та власником тимчасової споруди, а відсутність такого договору перетворює тимчасову споруду у самовільно встановлену, яка підлягає обов'язковому демонтажу.

Позивач вважає, що внаслідок наведених змін власників тимчасових споруд позбавлено права, гарантованого статтею 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», на власний розсуд обирати спосіб забезпечення належного утримання об'єкта благоустрою - самостійно або через укладення договору пайової участі. При цьому, позивач вказує, що з Преамбули рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 вбачається, що прийнято воно, серед іншого, відповідно до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про благоустрій населених пунктів», відповідно не може цим законам суперечити.

Згідно частини четвертої статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» типовий договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 12 листопада 2013 року №537 затверджено Типовий договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 грудня 2013 року за № 2073/24605.

Позивач звертає увагу на те, що текст Договору, який є додатком до Порядку, зміни в який внесено оскаржуваним рішенням, не конкретизує умови Типового договору, а істотно відступає від нього.

Оскільки сторонами договору є суб'єкти господарювання, позивач вважає такий договір господарським і вважає необхідним дотримання при його укладенні приписів частин другої та четвертої статті 179 Господарського кодексу України, в силу якої Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів примірні договори, а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови (ч. 4 ст. 179 ГК України).

Позивач стверджує, що в супереч частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України текст цього Договору не конкретизує умови Типового Договору, а істотно відступає від його змісту.

Окрім того, позивач вважає, що оскаржуваним рішенням Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради надано через договір про пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою брати безпосередню участь у господарській діяльності, що суперечить статті 8 Господарського кодексу України, в силу якої держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб'єктами господарювання. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Водночас відповідач заперечуючи проти позову вказує, що оскаржуване рішення Київської міської ради є регулятивним нормативно-правовим актом в розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» і згідно листа Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 29 серпня 2014 року №7023/0/20-14 проект рішення та аналіз регуляторного впливу до нього розроблено у відповідності до вимог статей 4, 8 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2004 року №308 «Про затвердження методик проведення аналізу впливу та відстеження результативності регуляторного акту». Проект рішення отримав позитивний експертний висновок постійної комісії Київради з питань торгівлі, підприємництва та регуляторної політики від 26 серпня 2014 року №08/286-39.

Наводить відповідач також свою позицію щодо заперечень на невідповідність оскаржуваного рішення положенням законодавства вищої юридичної сили. Зокрема зазначає, що в цілому Договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою відповідає Типовому договору, а також містить певні уточнення та доповнення, що не заборонені законодавством з урахуванням особливостей здійснення місцевого самоврядування в столиці. При прийнятті рішення Київська міська рада діяла у відповідності до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» затвердивши визначені виконавчим органом Київської міської ради обсяги пайової участі.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 179 Господарського кодексу України, Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Типовий договір затверджується у випадках, встановлених законом, проте з метою конкретизації умов такого договору до нього можуть вноситися і інші зміни.

Оскільки типовий договір затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 листопада 2013 року №537, а його положення не враховують деталей порядку (затвердженого оскаржуваним рішенням), відповідачем викладено конкретизовану редакцію такого договору. Законом вказане не забороняється.

Зазначає відповідач, що у разі встановлення (розміщення) тимчасових споруд на об'єктах благоустрою, розташованих на земельних ділянках комунальної власності територіальної громади міста Києва, власник тимчасової споруди укладає договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою.

Вказує також про рішення Київської міської ради від 25 грудня 2014 року №746/746 «Про особливості застосування Порядку розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в місті Києві», у відповідності до якого внесено зміни до рішення Київської міської ради від 04 вересня 2014 року №62/62, а також наводить у запереченнях низку приписів зазначеного акту.

Окрім того, відповідач посилається на підпункт 9 пункту «а» та підпункт 4 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зазначаючи, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад; делеговані повноваження щодо встановлення за погодженням з власниками зручного для населення режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ та організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності.

Відповідач також звертає увагу суду на пункт 2 частини першої статті 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», в силу якої Київська міська рада має право визначати правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування. Одночасно, згідно пункту 44 статті 26 вказаного Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що при прийнятті пункту 1, пункту 2 та пункту 8 рішення Київської міської ради від 04 вересня 2014 року №62/62, діяв в межах наданих повноважень відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ».

Посилається також на преюдиційне значення для справи постанови Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2015 року у справі №826/15552/14.

У останніх поясненнях відповідач посилаючись на пункт 2.9 Порядку №56/5443 (з урахуванням рішення №62/62) вказує, що зазначена норма передбачає наявність укладеного договору щодо пайової участі у разі, якщо суб'єкт господарювання, який виявив намір розмістити об'єкт благоустрою, має намір укласти зазначений договір, а тому наявність договору щодо пайової участі не може суперечити частині четвертій статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», адже вирішення питання укладання договору належить до волевиявлення суб'єкта господарювання.

Поряд із цим, відповідач вказує, що положення чинного законодавства не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище. Право особи на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Із поданої позовної заяви не вбачається належного обґрунтування порушення прав та інтересів саме позивача при прийнятті Київською міською радою оскаржуваного рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2017 року зобов'язано Київську міську раду опублікувати оголошення про прийняття до провадження даної адміністративної справи.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю та просила суд задовольнити його, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та письмових поясненнях поданих в ході нового розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні посилаючись на мотиви наведені у письмових запереченнях та додаткових поясненнях.

В Ухвалі від 03 жовтня 2017 року Вищий адміністративний суд України зазначає, що суди попередніх інстанцій дослідили процедуру прийняття Рішення №62/62, як регуляторного акту та дотримання при цьому радою вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», встановили наявність у відповідача повноважень щодо прийняття оспорюваного рішення, яким встановлено порядок утримання та експлуатації об'єктів благоустрою, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.

Водночас, зазначено, що зі змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року у справі № 826/15552/14 вбачається, що судом досліджено лише питання наявності у ради повноважень щодо прийняття оспорюваного Рішення №62/62, яким визначено правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування. При цьому судами не досліджено та не встановлено, чи приписи Рішення №62/62 відповідають (не суперечать) положенням статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Типовому договору.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Київською міською радою 04 вересня 2014 року прийнято рішення №62/62 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради» та деяких рішень Київської міської ради».

Рішення оскаржується в повному обсязі.

Пунктом 1 вирішено внести до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради» такі зміни:

1.1. Заголовок та пункт 1 рішення після слів «засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі» доповнити словами «власників (користувачів) майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства».

1.2. Додаток до рішення викласти в новій редакції, що додається.

Пунктом 2 вирішено внести зміни до Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051, згідно з додатком 1 до цього рішення.

Пунктом 3 доручено Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладати договори щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою із суб'єктами господарювання відповідно до Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, власників (користувачів) майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443.

Відтак, рішенням Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 затверджено Порядок визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва, який є Додатком. Саме цей додаток викладено в новій редакції підпунктом 1.2 пункту 1 оскаржуваного рішення.

В свою чергу, додатком 1 до Порядку визначення обсягів пайової участі є Договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою.

Позивач вважає, що в супереч частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України текст цього Договору не конкретизує умови Типового договору щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 12 листопада 2013 року №537, а істотно відступає від його змісту. Окрім того, внаслідок внесених змін, право власника тимчасової споруди щодо пайової участі стало його обов'язком.

У преамбулі оскаржуваного рішення зазначено, що прийнято воно, серед іншого, відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», враховуючи наказ Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 08 липня 1996 року №369 «Про затвердження Правил роботи дрібнороздрібної торговельної мережі», з метою вдосконалення порядку залучення пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, власників (користувачів) майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва.

Так, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

У Законі визначено, що:

благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;

територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об'єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об'єктів, об'єктів промисловості, комунально-складських та інших об'єктів у межах населеного пункту;

утримання в належному стані території - використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об'єктів благоустрою.

Статтею 15 Законом України «Про благоустрій населених пунктів» врегульовано питання утримання об'єктів благоустрою.

Частиною четвертою наведеної статті, власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об'єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов'язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об'єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем.

Типовий договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», з метою забезпечення механізму взаємодії підприємств з утримання об'єктів благоустрою державної та комунальної власності або балансоутримувачів цих об'єктів з власниками тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованих на території об'єктів благоустрою державної та комунальної власності прийнято Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 листопада 2013 року №537, яким затверджено Типовий договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою.

Виклавши Додаток до рішення №56/5443 в новій редакції, тобто фактично виклавши в новій редакції Порядок визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд, останній викладено у редакції з Додатком 1, яким є Договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою.

Надаючи оцінку наведеним вище Типовому договору та Договору щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою суд погоджується з позицією позивача щодо істотних відмінностей змісту даних договорів.

Предметом Типового договору визначено, що Замовник зобов'язується оплатити пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою на території якого розташована тимчасова споруда власником якої є Замовник, а Виконавець зобов'язується забезпечити належне утримання прилеглої до зазначеної споруди території.

У цьому ж розділі визначено, що Сторони погодилися, що Замовник сплачує пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою у розмірі __ (зазначається сума прописом) гривень.

Далі зазначено, що обсяги пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою визначені згідно з рішенням (сільської, селищної, міської ради, номер та дата рішення) відповідно до пункту 10 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (п. 1.2 Типового договору).

Замовник здійснює оплату пайової участі у розмірі, установленому в пункті 1.2 цього Договору (п. 1.3).

В свою чергу, Предметом Договору, який є додатком 1 до Порядку визначення обсягів Пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд визначено, що Сторона 1 зобов'язується оплатити пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою на території якого розташована тимчасова споруда власником якої є Сторона 1.

Сторони погодилися, що Замовник сплачує пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою у розмірі __ (зазначається розмір) гривень на рік.

Обсяги пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою визначені згідно з рішенням __ (зазначаються реквізити рішення) відповідно до пункту 10 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (п. 1.2).

Сторона 1 здійснює оплату пайової участі у розмірі, встановленому в пункті 1.2 цього Договору (п. 1.3).

Отже Предмет Договору, що є додатком до Порядку на відміну від Типового договору не передбачає обов'язку другої сторони (Виконавця) забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території і передбачає виключно сплату Замовником пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою.

Водночас, істотно різняться і розділи, які визначають права та обов'язки Сторін.

Так, згідно пункту 2.2 Типового договору, Виконавець зобов'язується з урахуванням вимог Правил благоустрою, затверджених рішенням (сільської, селищної, міської ради, номер та дата рішення) забезпечити на території, прилеглій до тимчасової споруди, у межах, визначених схемою благоустрою території:

санітарне очищення та прибирання з дотриманням вимог Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 березня 2011 року №145, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 05 квітня 2011 року за №457/19195;

утримання вулично-дорожньої мережі з дотриманням вимог Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14 лютого 2012 року №54, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 05 березня 2012 року за №365/20678;

утримання зелених насаджень з дотриманням вимог Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 27 липня 2006 року за №880/12754;

виконання відповідних робіт з утримання об'єктів благоустрою згідно з номенклатурою, наведеною у додатку 5 до пункту 1.8 Порядку проведення ремонту та утримання об'єктів благоустрою населених пунктів, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 23 вересня 2003 року №154, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 12 лютого 2004 року за №189/8788.

Водночас, згідно пункту 2.3. Замовник має право: 1) вимагати від Виконавця усунення виявлених недоліків щодо утримання території об'єкта благоустрою; 2) отримувати від Виконавця інформацію про використання Виконавцем внесених Замовником обсягів пайової участі в утриманні території у розмірі, установленому в пункті 1.2 цього Договору.

Відповідні положення відсутні у Договорі, який є додатком 1 до Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд.

У відповідному розділі Договору у пункті 2.1 вказано, що Сторона 1 зобов'язана перерахувати пайовий внесок у сумі ___ гривень на рік на умовах, визначених у цьому Договорі.

Сторона 1 сплачує пайовий внесок у повній сумі протягом 10 днів від дати формування Договору на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету за такими реквізитами (зазначаються реквізити).

Сторона 2 за умови належного виконання Стороною 1 своїх обов'язків, що випливають з цього Договору, відповідно до вимог законодавства зобов'язана в порядку, визначеному цим Договором, видати Стороні 1 документ, що посвідчує факт сплати пайової участі (інформаційний талон).

Пункт 2.3 Договору відповідає Типовому договору.

Відтак суд погоджується з доводами позивача і враховує позицію висловлену Вищим адміністративним судом України в ухвалі, якою дану справу направлено на новий розгляд, а саме що положення Типового договору не враховують окремих деталей порядку визначення обсягів пайової участі в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва і рада наділена повноваженнями конкретизувати редакцію такого договору. Законом вказане не забороняється. Проте зазначена конкретизація договору не може суперечити положенням Типового договору.

Поряд із цим, суд, при прийнятті рішення у даній справі виходить не тільки з положень договору і невідповідності його Типовому договору, а з наступного.

Так, згідно частини четвертої статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об'єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов'язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об'єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем.

Суд погоджується з позивачем у тому, що право укладення договору на утримання закріпленої (прилеглої) території може бути використане як альтернатива самостійному належному утриманню території власником споруди. Не укладення договору не позбавляє власника споруди забезпечувати належне утримання наданої та прилеглої території.

Разом з тим, з сукупного аналізу Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд, що є додатком до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443, Договору, що є Додатком 1 до Порядку, а також змін, що внесено оскаржуваним рішенням до Правил благоустрою міста Києва вбачається, що сплата пайової участі стала виключно обов'язком власника тимчасової споруди.

Згідно пункту 1.4 Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд, пайова участь (внесок) в утриманні об'єктів благоустрою залучається, серед іншого, з метою надання власникам тимчасових споруд права реалізувати свій проект встановлення (розміщення) тимчасових споруд.

Поряд із цим, пунктом 2.3 унормовано, що у разі встановлення (розміщення) тимчасових споруд на об'єктах благоустрою, розташованих на земельних ділянках комунальної власності територіальної громади міста Києва, власник тимчасової споруди укладає договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою.

Таким чином, суд вбачає у положеннях Порядку імперативний характер, який, безальтернативно, у разі встановлення (розміщення) тимчасової споруди на об'єктах благоустрою, передбачає обов'язковість укладення договору щодо пайової участі.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки пунктом 1.2 оскаржуваного рішення, Порядок визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд викладено в новій редакції, шляхом викладення у новій редакції Додатку до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443, суд немає можливості скасувати певні пункти Порядку, виходячи з характеру спірних правовідносин, об'єкту навколо якого виникли спірні правовідносини та предмету спору, яким є конкретне рішення. Відтак, оскаржуване рішення підлягає визнанню протиправним та нечинним в частині всього підпункту 1.2 пункту 1.

Також оскаржуване рішення підлягає визнанню протиправним та нечинним в частині пункту 3, оскільки даний пункт нерозривно пов'язаний з приписами Порядку (в редакції рішення №62/62 і відповідно Договору), зміст якого зводиться до укладання договорів щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою із суб'єктами господарювання відповідно до Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд.

Окрім того, оскаржуваним рішенням, внесено зміни до Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051, згідно з додатком 1 до цього рішення, про що вказано у пункті 2.

Оцінюючи додаток 1, суд приходить до висновку про визнання протиправним та нечинним лише пункту 2 додатку 1 до оскаржуваного рішення, оскільки наведеним пунктом доповнено пункт 15.3 Правил благоустрою міста Києва новим підпунктом 15.3.5, зі змісту якого вбачається, що для встановлення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності необхідним є паспорт прив'язки тимчасової споруди, оформлений Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою, укладений між Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та власником тимчасової споруди.

Тут слід зазначити, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач виходив з приписів наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», що вбачається з преамбули.

Пунктом 2.20 наведеного наказу передбачено, що встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив'язки. Про договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою в даному пункті не йдеться. В силу пункту 2.22 відновлення благоустрою замовником є обов'язковим.

Відтак, даний пункт також призводить до суперечностей, як частини четвертої статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», так і приписів наведеного Наказу №244.

В іншій частині рішення не підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки не пов'язане з підставами позову і до суперечностей з приписами Закону України «Про благоустрій населених пунктів» не призводить.

При прийнятті рішення суд також враховує, що Київською міською радою 25 грудня 2014 року прийнято рішення №746/746 «Про особливості застосування Порядку розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в місті Києві. Пунктом 14 даного рішення внесено зміни до рішення Київської міської ради від 04 вересня 2014 року №62/62, які при цьому не змінили рішення в частині пунктів, про протиправність та нечинність яких судом прийнято рішення.

Водночас, суд погоджується з тим, що пункт 8 наведеного рішення також вказує на імперативність позиції Київської міської ради щодо обов'язковості укладення договору щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою. Так, наведеним пунктом передбачено, що паспорт прив'язки тимчасової споруди оформлюється Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), серед іншого, за умови сплати суб'єктом господарювання пайової участі відповідно до договору щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою.

Обґрунтовуючи прийняте рішення суд вважає за необхідне зазначити мотиви з яких не вважає такими, що спростовують доводи позивача, заперечення та пояснення відповідача.

Так, у преамбулі оскаржуваного рішення зазначено, що прийнято воно, серед іншого, відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ».

Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» врегульовано повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Статтею 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» врегульовано додаткові права Київської міської ради, пов'язані зі здійсненням містом Києвом столичних функцій.

Зокрема відповідач посилається на підпункт 9 пункту «а» та підпункт 4 пункту «б» статті 30 Закону, згідно яких до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад; делегованими повноваженнями є встановлення за погодженням з власниками зручного для населення режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ та організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності.

Однак суд вважає, що наведені приписи можуть стосуватися пункту 8 оскаржуваного рішення, який встановлює часовий режим роботи тимчасової споруди, однак не стосуються питання утримання об'єкта благоустрою власником тимчасової споруди самостійно чи шляхом укладення договору пайової участі.

Щодо статті 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», то відповідач посилається на пункт 2 наведеної статті, в силу якого, у зв'язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада в межах своєї компетенції, встановленої законами України, має право встановлювати порядок утримання та експлуатації об'єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.

Суд, надаючи оцінку такій позиції не вважає наведені приписи закону такими, що дозволяють ігнорувати чи істотно відступати від приписів інших нормативно-правових актів рівних за юридичною силою, яким є Закон України «Про благоустрій населених пунктів» і актів прийнятих на реалізацію приписів таких нормативно-правових актів, яким є Наказ про затвердження Типового договору.

Особливий статус міста Києва не є підставою достатньою для звуження прав, в тому числі права на укладення договору щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою.

В свою чергу, посилання відповідача на пункт 10 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» згідно якого до повноважень міських рад належить визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд в утриманні об'єктів благоустрою також не спростовують доводів позивача, оскільки в спорі мова не йде про «обсяги пайової участі», оскільки спір зосереджено навколо того, що пайова участь за Законом є правом власника тимчасової споруди, однак внаслідок прийняття оскаржуваного рішення стала обов'язком, який покладається Договором, що не відповідає Типовому, затвердженому центральним органом влади.

Що стосується прав та інтересів саме позивача, то слід зазначити, що пунктом 2.1 Статуту ГО «ВСПТП «Трудова співдружність»» визначено мету діяльності Спілки, яка передбачає сприяння створенню економічних та юридичних умов для розвитку малого та середнього підприємництва, захисту особистих прав та задоволення спільних інтересів членів Спілки.

Таким чином, за обставин, коли вимоги позивача в частині не знайшли підтвердження матеріалами справи, в той же час інші вимоги ГО «ВСПТП «Трудова співдружність»» є обґрунтованими, у способі відповідними пункту 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7 й передбачають необхідність відновлення порушеного права позивача, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем висловлено прохання визнати нечинним рішення Київської міської ради в повному обсязі, а судом в ході розгляду справи встановлено протиправність лише окремих пунктів, змістовно наповнених пайовою участю в утриманні об'єкта благоустрою, з урахуванням, що решта стосуються інших питань, суд вважає, що такі обставини свідчать про необхідність розподілу витрат навпіл (квитанція від 29.01.2015 на суму 73 грн 08 коп.).

На підставі викладеного, керуючись статями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність»» задовольнити частково.

Визнати протиправним та нечинним рішення Київської міської ради від 04 вересня 2014 року №62/62 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради»» в частині підпункту 1.2 пункту 1, пункту 2 додатку 1 та пункту 3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Київської міської ради (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, 36, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність»» (02217, місто Київ, вулиця Закревського, 19, квартира 81, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 36 грн 54 коп.

Зобов'язати Київську міську раду невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у справі за позовом Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність»» до Київської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення від 04 вересня 2014 року №62/62 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради»» в частині підпункту 1.2 пункту 1, пункту 2 додатку 1 та пункту 3, у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 29 грудня 2017 року.

Суддя О.М. Чудак