Справа № 357/11209/17
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2018-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні залі суду № 4 справу за адміністративним позовом Білоцерківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа: ОСОБА_1, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

21.09.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області від 04 вересня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54615058 у справі №357/11221/16-а за позовом ОСОБА_1 до УПФУ у місті Білій Церкві про зобов'язання вчинити певні дії. Постановою суду від 10 квітня 2017 року зобовязано УПФУ поновити, здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 року, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, відповідно до норм чинного пенсійного законодавства. На виконання вказаної постанови 13.07.2017 року УПФУ було здійснено відповідне поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року, що підтверджується розпорядженням №1439 від 13.07.2017 року та виплатним протоколом №825610 від 24.07.2017 року. Згідно рішення суду ОСОБА_1 нараховано 105 475,45 грн. Посилаючись на те, що постанова суду була виконана ще до відкриття виконавчого провадження та те, що оскаржувана постанова містить пункт про стягнення виконавчого збору, позивач просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 вересня 2017 року № 54615058.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечення на позов до суду не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом вставлено, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області від 04вересня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54615058 у справі №357/11221/16-а за позовом ОСОБА_1 до УПФУ у місті Білій Церкві про зобов'язання вчинити певні дії. Постановою суду від 10 квітня 2017 року зобовязано УПФУ поновити, здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 року, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, відповідно до норм чинного пенсійного законодавства.

На виконання вказаної постанови 13.07.2017 року УПФУ було здійснено відповідне поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року, що підтверджується розпорядженням №1439 від 13.07.2017 року та виплатним протоколом №825610 від 24.07.2017 року. Згідно рішення суду ОСОБА_1 нараховано 105 475,45 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6-33)

Згідно з п.5 ч.1 ст.18 КАС України (в редакції, яка діяла на час подання позову) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті, в т. ч. рішень у справах щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до п. 12 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, що набрав законної сили 15.12.2017 року) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу;

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 74 КАС Українисуд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. А згідно з ч.3 цієї статті відповідачем у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

В ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії..

Так, згідно положень ст.26 вказаного Закону, у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 1 ст.28 Закону передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Позивач, як на підставу своїх вимог щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження посилається на те, що рішення суду було добровільно виконано УПФУ в м. Біла Церква, ще до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та надає докази виконання постанови суду до відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Судом враховуються, що за ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Постанова суду у справі №357/11221/16-а була виконана боржником добровільно.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового розгляду.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Державний виконавець, отримавши виконавчий документ на примусове виконання судового рішення, не звернув увагу на те, що воно вже фактично виконано, тому для застосування заходів примусового характеру органом ДВС для примусового виконання рішення підстав немає.

Відповідно до ч.2 ст.287 КАС України позовну заяву у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач копію оскаржуваної постанови одержав 15 вересня 2017 року, про що свідчить копія супровідного листа органу ДВС. До суду з даним позовом позивач звернувся 21.09.2017 року, про що свідчить відповідний штемпель суду про надходження позовної заяви. Таким чином, позивач строк звернення до суду для оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження не пропустив.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.124, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.2,19, 20, 72, 73, 74, 242-246,287, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Головного територіального управління юстиції у Київській області від 04.09.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54615058 у справі №357/11221/16-а щодо поновлення, перерахунку та виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення.

Суддя ОСОБА_2