Справа № 826/4280/16
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 січня 2018 року 14 год. 20 хв. № 826/4280/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» Брайка Станіслава Анатолійовича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» Паламарчука Віталія Віталійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1) з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» Брайка Станіслава Анатолійовича (далі також - відповідач 1, уповноважена особа Фонду Брайко С.А.), в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду Брайка С.А. про визнання нікчемними: договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків № ДФ-120392- 2612 від 16.12.2014 року, укладеного між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та ОСОБА_1; договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків № ДФ-120398- 2612 від 16.12.2014 року, укладеного між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та ОСОБА_1; договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків № ДФ- від 16.12.2014 року, укладеного між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та ОСОБА_1 викладеного у листі № 809/5 від 18.01.2016 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що нею з ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» 16.12.2014 року були укладені договори банківського вкладу, відповідно до яких ОСОБА_1 розмістила у банку кошти та, як наслідок, стала вкладником. В подальшому, між нею та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» був укладений договір іпотеки від 26.12.2014 року, за умовами якого Банк з метою забезпечення виконання своїх зобов?язань з повернення ОСОБА_1 строкових вкладів передав позивачу в іпотеку нерухоме майно - квартири. Такі укладені договори позивач вважає законними та підстав для визнання їх нікчемними (недійсними) не вбачає.

В ході розгляду справи судом до участі у справі в якості другого та третього відповідача залучено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» Паламарчука Віталія Віталійовича (далі також - відповідач 2) та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - відповідач 3, Фонд).

У призначеному судовому засіданні 05.12.2017 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю, а представник відповідача 2 (уповноваженої особи Фонду Паламарчука В.В.) заперечував проти позову з підстав, наведених у текстах його заперечень від 14.12.2017 року. Зокрема, в тексті заперечень від 04.12.2017 року представник відповідача 2 повідомив суд про те, що вклади за договорами про строкові банківські вклади від 16.12.2014 року № ДФ-120392- 2612, № ДФ-120398- 2612 та № ДФ- були повернуті ОСОБА_1 у лютому 2015 року повністю на виконання її заяви про повернення дострокове повернення вкладів. За наведених обставин права позивача оскаржуваним рішенням уповноваженої особи Фонду про визнання нікчемними зазначених вище договорів про строкові банківські вклади від 16.12.2014 року (лист від 18.01.2016 року № 809/5) не порушуються, позаяк договори банківського вкладу вважаються припиненими. Що стосується питання наявності у уповноваженої особи Фонду підстав для визнання договорів про строкові банківські вклади від 16.12.2014 року нікчемними, то таке рішення було прийнято відповідачем 1 у межах наданої йому компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідачі (уповноважена особа Фонду Брайко С.А. та Фонд) явку своїх представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Натомість у матеріалах справи наявні письмові заперечення представників зазначених відповідачів від 01.11.2016 року та від 04.12.2017 року з додатками.

На підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України 05.12.2017 року суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача 2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Суд встановив, що 16.12.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та ОСОБА_1 були укладені однотипні за змістом договори про строковий банківський вклад з щомісячною сплатою відсотків, а саме: договори № ДФ-120392- 2612, № ДФ-120398- 2612 та № ДФ- (далі - депозитні договори). Відповідно до цих договорів ОСОБА_1 розмістила у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на вкладних рахунках № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 вклади у сумах 80 000,00 дол. США., 60 000,00 євро, 40 000,00 євро.

Строк розміщення грошових коштів за вказаними депозитними договорами становив з 16.12.2014 року по 15.12.2016 року та з 16.12.2014 року по 19.05.2016 року (у випадку договору № ДФ- від 16.12.2014 року).

Обставини щодо внесення ОСОБА_1 валютних коштів в зазначених сумах на відповідні вкладні рахунки підтверджується копіями платіжних доручень в іноземній валюті від 16.12.2014 року за № 8, № 9 і № 10, виписками по особовим рахункам ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» за період з 16.12.12014 року по 13.09.2017 року, та не заперечується відповідачами.

В подальшому, 26.12.2014 року ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» уклало з ОСОБА_1 договір іпотеки, за умовами якого Банк, як іпотекодавець, з метою забезпечення виконання основного зобов?язання, що випливає з договору депозиту (а саме: договорів від 16.12.2014 року № ДФ-120392- 2612, № ДФ-120398- 2612 та № ДФ-) передав в іпотеку, а ОСОБА_1, як іпотекодержатель, прийняла в іпотеку предмет іпотеки: квартира, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 00, загальною площею 56,83 кв.м, житловою площею 35,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1; квартира, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, загальною площею 78,93 кв.м, житловою площею 53,9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності. В період дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця. При цьому, відповідно до п. 4.1 ст. 4 зазначеного договору, іпотекодержателю надано право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання основного зобов?язання або його частини, воно не буде виконано.

Даний договір іпотеки того ж дня був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим номером 2648.

Згідно тексту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2016 року у справі № 757/5962/16-к, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, Головним слідчим управлінням НП України в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000008, було встановлено наступне.

30.04.2015 року ОСОБА_1 на підставі застереження, що містилося в договорі іпотеки, в позасудовому порядку звернула стягнення на вказане нерухоме майно шляхом набуття права власності на нього.

14.05.2015 року право власності на нерухомість було зареєстровано за ОСОБА_1, а 04.08.2015 року відбулося об'єднання об'єктів нерухомого майна - квартир АДРЕСА_1, що призвело до створення нового об'єкту нерухомості - квартира за № 5а, загальною площею 140,7 кв.м., житловою площею 84,2 кв.м. Право власності на зазначену квартиру АДРЕСА_3, зареєстровано за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.08.2015 року, про що державним реєстратором внесений запис № 10737122.

Наведені обставини підтверджуються поданими представником відповідача 2 разом із запереченнями копіями інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 43113023 і № 43112157 від 01.09.2015 року та № 74333474 від 29.11.2016 року.

Поряд з цим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 року № 96 «Про віднесення ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.02.2015 року № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», згідно з яким з 13.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 13.02.2015 року по 12.05.2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Ільчука Олександра Павловича.

30.04.2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 93 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» до 11.06.2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Ільчука О.П. до 11.06.2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 року № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.06.2015 року № 115 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Ільчука О.П. строком на 1 рік з 12.06.2015 року до 11.06.2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 14.07.2015 року № 136 від виконання обов'язків уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» (, МФО 300272, місцезнаходження: вул. Лютеранська, 9/9, м. Київ, 01001) відсторонено Ільчука О.П. Натомість уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» призначено Брайка Станіслава Анатолійовича.

Виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 26.05.2016 року № 842 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на два роки до 11 червня 2018 року включно.

Листом від 18.01.2016 року № 809/5 Уповноважена особа Фонду Брайко С.А. повідомив позивача про визнання депозитних договорів від 16.12.2014 року № ДФ-120392- 2612, № ДФ-120398- 2612 та № ДФ- нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: уклавши з ОСОБА_1 договори банківського вкладу та забезпечивши їх заставою нерухомого майна, Банк уклав такі договори на більш вигідних та сприятливих умовах у порівняні з іншими вкладниками.

Вважаючи таке рішення уповноваженої особи Фонду Брайко С.А. щодо визнання правочинів нікчемними протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із цим позовом.

При вирішення даного спору по суті суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452).

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 і 2 ст. 4 цього Закону (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, такі функції: здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 4452 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

В силу приписів ч. 2 і 6 цієї статті Закону № 4452 вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 і 6ст. 27 Закону № 4452 уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування (ч. 1 ст. 28 Закону № 4452).

Крім того, нормами ч. 1 - 3 ст. 38 Закону № 4452 встановлено, що Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 зазначеного Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни (ч. 5 ст. 38 цього Закону).

Нормами ч. 1 ст. 35 Закону № 4452 встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

В ході розгляду даної справи суд встановив, що рішенням виконавчої дирекції Фонду від 25.08.2015 року № 155/47 уповноваженій особі Фонду Брайку С.А. делеговані всі повноваження ліквідатора ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», визначені ст. 37, 38, ч. і 1 і 2 ст. 48 Закону № 4452.

Таким чином, у межах наданих йому повноважень, відповідач 1 повідомив позивача про нікчемність депозитних договорів від 16.12.2014 року № ДФ-120392- 2612, № ДФ- та № ДФ-, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» з підстави, передбачено п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452, а саме: з тієї підстави, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Як пояснив представник відповідача 2 в тексті своїх заперечень від 04.12.2017 року, при укладені Банком зазначених депозитних договорів з ОСОБА_1 та забезпеченні їх заставою нерухомого майна, шляхом укладення договору іпотеки від 26.12.2014 року, Банк надав останній переваги порівняно із іншими вкладниками, з якими були укладені аналогічні депозитні договори. При цьому, надання таких переваг вкладнику при укладанні договорів банківського вкладу нормами чинного законодавства та внутрішніми документами банку не передбачено.

Надаючи оцінку таким доводам відповідача 2 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 633 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

В силу приписів ч. 1 і 2 ст. 633 цього Кодексу публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Також за змістом норм 2.1, 2.6 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Для вкладників - фізичних осіб банк зобов'язаний установлювати однакові типові умови договору банківського вкладу (депозиту) відповідного виду, крім випадків, передбачених законодавством України.

Проаналізувавши зміст депозитних договорів від 16.12.2014 року та Положення про порядок здійснення вкладних (депозитних) операцій з фізичними особами в національній та іноземній валютах в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», затвердженого рішенням Правління Банку від 16.10.2014 року № 70, суд з?ясував, що можливість забезпечення банком виконання зобов?язань за депозитним договором, зокрема, обов?язку з повернення вкладнику суми вкладу, іпотекою не передбачено.

Беручи до уваги наведене вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 були встановлені індивідуальні умови за договорами банківського вкладу від 16.12.2014 року, а саме: вона отримала окремі переваги в порівнянні з іншими вкладниками, у вигляді забезпечення зобов?язань банку за такими депозитними договорами іпотекою.

Поряд з цим, суд встановив, що в дійсності зобов?язання ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» перед ОСОБА_1 щодо повернення сум вкладів за депозитними договорами від 16.12.2014 року № ДФ-120392- 2612, № ДФ- та № ДФ- були виконані банком у повному обсязі 03.02.2015 року. А саме, на виконання письмової заяви ОСОБА_1 від 02.02.2015 року щодо дострокового розірвання депозитних вкладів та вимоги № 77 від 10.02.2015 року уповноваженого представника позивача - ОСОБА_6 (вх. № 790 від 10.02.2015 року) щодо погашення заборгованості за депозитними договорами, Банк 03.02.2015 року перерахував суми валютних коштів, що відповідають розмірам вкладів, разом з нарахованими відсотками на відповідні вкладні рахунки позивача.

Дані обставини засвідчуються наданими представником відповідача 2 копіями банківських виписок по особових рахунках ОСОБА_1 за період з 01.02.2014 року по 05 (13).09.2014 року та не були спростовані представником позивача в ході судового розгляду справи.

Вищенаведене, на думку суду, свідчить про те, що наявність рішення відповідача 1 про визнання нікчемними правочинів, оформлене у вигляді листа від 18.01.2016 року № 809/5, не створює для позивача правових наслідків та не порушує його права, оскільки суми вкладів та нараховані на них відсотки були отримані позивачем внаслідок дострокового повернення вкладів та до запровадження тимчасової адміністрації в Банку.

Також питання щодо повернення переданого позивачу в іпотеку нерухомого майна згідно з договором іпотеки від 26.12.2014 року вирішується Банком у судовому порядку в межах цивільної справи № 757/4218/16-ц за позовом ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» до ОСОБА_1 про визнання недійсним вказаного договору іпотеки. Позаяк лист уповноваженої особи Фонду Брайка С.А. від 18.01.2016 року № 809/5 за своєю суттю не є тим документом, на підставі якого Банк може у беззаперечному (досудовому) порядку повернути предмет іпотеки.

Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідачем 1 не порушено вимог законодавства і прав позивача, дії і рішення вчинені відповідачем 1 у відповідності до наведених вище норм законодавства, а відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачами судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 2, ст.ст. 5 - 11, ст. 19, ст.ст. 72 - 77, ст. 90, ст. 139, ст. ст. 241 - 246, ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими в ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя О.В. Дегтярьова