Справа № 813/4008/17
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2018 року №813/4008/17
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого-судді Сподарик Н.І.,
за участю секретаря судового засідання Ванчак М.Л.,
представника позивача Самардака М.М.,
представника відповідача Кульчицького М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, заступника командира батальйону охорони з морально-психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України Добросинець Романа Степановича про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій, відшкодування моральної шкоди,-
в с т а н о в и в :
06 листопада 2017 року на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій.
Ухвалою суду від 08.11.2017 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.
Позовні вимоги позивачем неодноразово уточнялися поданими клопотаннями через канцелярію суду та заявленими у судових засіданнях.
У попередньому судовому засіданні судом було залучено до участі у справі другого відповідача - заступника командира батальйону охорони з морально-психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 .
З врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 27.07.2017 року №613 командира В/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 про результати проведення службового розслідування по факту виникнення конфліктної ситуації;
- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 під час проведення службового розслідування, яка полягала у не дослідженні всіх обставин, які підлягали дослідженню та встановленню, неповному з`ясуванню всіх обставин виникнення конфліктної ситуації і не встановлення підпорядкованості по службі 14.07.2017 року прапорщика ОСОБА_1 ;
- зобов`язати командира В/ч НОМЕР_1 прапорщика ОСОБА_3 повторно розглянути у 10 денний термін Акт та всі інші матеріали проведення службового розслідування по факту виникнення конфліктної ситуації і прийняти законне рішення за результатами повторного розгляду, у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме: відповідно до п.п.68, 71, 86, абзацу 2 п.92, п.93 п.102 Дисциплінарного статуту ЗСУ, підпункту 5.3 та п.5.4 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України;
- у разі необхідності, відповідно до ст.11 КАС України, вийти за межі позовних вимог, якщо це буде необхідно для повного захисту моїх прав, свобод та інтересів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що під час проведення службового розслідування не досліджено обставин, що передбачені Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, зокрема: не встановлено наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; не притягнуто до відповідальності старшого лейтенанта ОСОБА_4 за перевищення повноважень, не встановлено конкретних неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; не визначено ступінь вини позивача і старшого лейтенанта ОСОБА_4 ; не досліджено умови та причини, що сприяли правопорушенню; командир військової частини передчасно прийняв оскаржуваний Наказ, без належного ознайомлення із актом службового розслідування від 27.07.2017р., оскільки датовані однією датою. За наведених підстав позивач просить суд відновити її порушене право, у зв`язку із чим звернулася до суду.
Представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача 1 позов не визнав, подав письмові заперечення проти позову, в яких просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Відповідач 2 у судове засідання не з`явився.
Судом ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку ст.205 Кодексу адміністративного судочинства у відсутності відповідача 2 та за наявними доказами.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №586 від 18.07.2017 року «Про призначення службового розслідування по факту виникнення конфліктної ситуації» та рапорту прапорщика ОСОБА_1 , відповідно до наказу МО України №82 від 15.03.2004 року «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України», відповідачем 2 було проведено службове розслідування, з метою з`ясування причин та обставин виникнення 14.07.2017 року конфліктної ситуації між начальником рятувальної парашутно-десантної групи ст. лейтенантом ОСОБА_4 і фельдшером-рятувальником рятувальної парашутно-десантної групи прапорщиком ОСОБА_1 .
В ході проведення службового розслідування, відповідно до пояснення і рапорту позивача, встановлено, що 14.07.2017 року близько 14:30 год. після виконання парашутних стрибків військовослужбовець ОСОБА_1 присіла у кімнаті відпочинку, оскільки відчула біль у спині та збиралась поїсти. В цей час старший лейтенант ОСОБА_4 наказав іти збирати укладочні столи, однак ОСОБА_1 розпорядження не виконувала. Старший лейтенант ОСОБА_4 оголосив їй догану в усній формі.
Результати службового розслідування оформлені актом проведення службового розслідування від 27.07.2017 року. В акті проведення службового розслідування зроблено висновок, що в поясненнях старшого лейтенанта ОСОБА_4 та прапорщика ОСОБА_1 є розбіжності у твердженнях, що вказувало на неправдиві пояснення одного з військовослужбовців.
Тож, з огляду на те, що під час проведення розслідування не вдалось встановити ступінь і суть вини дисциплінарного проступку кожного з військовослужбовців через розбіжності у їх поясненнях та з метою недопущення у подальшому таких порушень дисципліни і конфліктних ситуацій, заступником командира батальйону охорони з морально-психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 було, зокрема, запропоновано: помічнику командира В/ч НОМЕР_1 з правової роботи начальнику юридичної групи до 03.08.2017 року направити матеріали службового розслідування для надання правової оцінки та прийняття рішення до Військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону; начальнику відділення персоналу штабу В/ч НОМЕР_1 для недопущення у подальшому продовження конфліктної ситуації між позивачем та ст. лейтенантом ОСОБА_4 , що негативно впливає на якісне та безпечне виконання завдань за призначенням рятувальною парашутно-десантною групою, підготувати проект наказу і подати на затвердження до 29.07.2017 року про тимчасове при командування терміном на 1 місяць фельдшера-рятувальника рятувальної парашутно-десантної групи прапорщика ОСОБА_1 до медичного пункту В/ч НОМЕР_1 , а начальника рятувальної парашутно-десантної групи старшого лейтенанта ОСОБА_4 до інформаційно-аналітичної групи штабу В/ч НОМЕР_1 .
Результати проведення службового розслідування по факту виникнення конфліктної ситуації оформлені оскаржуваним наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 27.07.2017 року №613. Пропозиції за фактом службового розслідування і викладені в Наказі командира військової частини НОМЕР_1 .
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає .
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).
Згідно із ст.26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
За приписами ст.ст.1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Наведені норми Статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
Згідно з приписами статті 62 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на прапорщиків (мічманів) можуть бути накладені такі стягнення:
г) попередження про неповну службову відповідність;
д) пониження в посаді;
е) пониження старших прапорщиків (старших мічманів) у військовому званні на один ступінь;
є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;
ж) позбавлення військового звання прапорщик (мічман), старший прапорщик (старший мічман) із звільненням з військової служби у запас.
Командир взводу (групи), роти (корабля 4 рангу) має право робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану (ст.63 Статуту).
Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Таким чином, судом з`ясовано, що начальник рятувальної парашутно-десантної групи старший лейтенант ОСОБА_4 зобов`язаний підтримувати військову дисципліну, статутний порядок в підрозділі, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення у підрозділі, оскільки у випадку незабезпечення додержання військової дисципліни і невжиття відповідних заходів для її відновлення нестиме встановлену законом відповідальність.
В означеному випадку начальник рятувальної парашутно-десантної групи старший лейтенант ОСОБА_4 (безпосередній начальник позивача) 14.07.2017 року віддав наказ прапорщику ОСОБА_1 щодо перенесення укладочних столів разом з іншими військовослужбовцями групи.
Однак, прапорщик ОСОБА_1 , яка під час проходження військової служби зобов`язана діяти у відповідності до ст.ст.11, 12, 14, 16, 28, 30, 31, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито виявила своє незадоволення і нехтування наказом, відмовилась від виконання такого без обґрунтованих на це підстав, у зв`язку із чим порушила принцип єдиноначальності у ЗС України.
В розумінні ст.ст.11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), військовослужбовець зобов`язаний виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей.
Згідно зі ст.ст.29, 30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців; начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання; підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
З огляду на наведені правові норми, приймаючи до уваги допущення позивачем порушень військової дисципліни, як підлеглою, що свідчить про відсутність поваги не лише до начальника, але й інших військовослужбовців, що стали свідками конфліктної ситуації, незалежно під причин та обставин, що зумовили її виникнення, суд вважає, що відсутні підстави для скасування дисциплінарного стягнення у вигляді усної догани, зважаючи на те, що додаткових дисциплінарних стягнень на ОСОБА_1 за результатами проведення службового розслідування накладено не було. Із наданих у судовому засіданні представником відповідача 1 пояснень щодо характеристики позивача, ОСОБА_1 не завжди дотримується субординації та культури у спілкуванні із начальницьким складом, що призводить до виникнення постійних конфліктних ситуацій. Дисциплінарне стягнення - усна догана, застосована начальником рятувальної пошукової парашутно-десантної групи старшим лейтенантом ОСОБА_4 за невиконання наказу прапорщиком ОСОБА_1 про складення укладочних столів. За результатами службового розслідування до прапорщика ОСОБА_1 не застосовано дисциплінарних стягнень, про що і значиться в оскаржуваному наказі.
З приводу посилань позивача на те, що вона під час накладення дисциплінарного стягнення у вигляді усної догани знаходилась в добовому наряді, і не перебувала у підпорядкуванні ОСОБА_4 , то суд таких до уваги не бере, позаяк наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2017 року №198-НР про добовий наряд з 14.07.2017 року на 15.07.2017 року стверджується, що ОСОБА_1 в добовому наряді не перебувала.
Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України регулює Інструкція про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 року №82 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 року за №385/8984 (далі Інструкція, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, п.1.2 Інструкції визначено, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.
Рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові особи у разі необхідності клопочуть за підпорядкованістю про призначення службового розслідування (п.1.3 Інструкції).

Відповідно до п.1.5 Інструкції, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження

За результатами службового розслідування складається акт (п.4.1 Інструкції).

Акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування (п.п.4.2, 4.3 Інструкції).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 Інструкції, посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення. Про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування.

В свою чергу, службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі.

У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі.

З аналізу викладеного вбачається, що службове розслідування може бути проведено командиром чи доручено іншій посадовій особі, про що зазначається в наказі. При цьому, залучення фахівців до проведення службового розслідування передбачає призначення комісії на чолі з головою комісії, діяльність якого в межах службового розслідування не може ототожнюватися з обов`язками відповідальної за проведення службового розслідування особи.

Судом встановлено та не заперечувалось представниками сторін в судовому засіданні, що на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №586 від 18.07.2017 року «Про призначення службового розслідування по факту виникнення конфліктної ситуації» та рапорту прапорщика ОСОБА_1 було призначено службове розслідування, з метою з`ясування причин та обставин виникнення 14.07.2017 року конфліктної ситуації між начальником рятувальної парашутно-десантної групи старшим лейтенантом ОСОБА_4 та фельдшером-рятувальником рятувальної парашутно-десантної групи прапорщиком ОСОБА_1 .

В ході проведення службового розслідування, відповідно до пояснень та рапорту прапорщика ОСОБА_1 було досліджено документи, що стосуються вищевказаних обставин (рапорти, службові характеристики, накази), відібрано пояснення осіб, які мають відношення до конфлікту, в тому числі і у позивача. Матеріалів, зібраних під час службового розслідування, на переконання суду, було достатньо для складення та затвердження акту службового розслідування.

При цьому, суд наголошує, що акт службового розслідування не створює будь-яких правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, оскільки правовим наслідком має бути рішення суб`єкта владних повноважень щодо встановлених службовим розслідуванням обставин. По завершенню службового розслідування командир військової частини прийняв Наказ про результати проведення службового розслідування по факту виникнення конфліктної ситуації №613. В даному випадку і наказом про результатами службового розслідування не накладено дисциплінарного стягнення на прапорщика ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, протиправної бездіяльності заступника командира батальйону охорони з морально-психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України Добросинець Р.С. щодо проведення, завершення службового розслідування й складення за його результатами акту й у подальшому оскаржуваного наказу №613 від 27.07.2017 року судом не встановлено, тому в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача 2 під час проведення службового розслідування та скасування наказу про результати проведення службового розслідування слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про вихід суду за межі позовних вимог, з метою відновлення порушених прав позивача, то суд вважає, що така вимога не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тож, оскільки судом встановлено, що при винесенні спірного наказу, вчиненні дій відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, в той час як позивачем належних та достатніх доказів протиправності наказу та протиправних дій чи бездіяльності надано не було, а тому відсутні підстави виходу суду за межі позовних вимог для відновлення порушених прав позивача.

З приводу позовних вимог щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України відшкодувати на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позовну вимогу про стягнення моральної шкоди позивач пов`язує з протиправністю наказу про результати проведення службового розслідування по факту виникнення конфліктної ситуації та бездіяльністю відповідача 2 під час проведення службового розслідування, що полягала у не дослідженні усіх обставин при виникненні конфліктної ситуації та не встановлення підпорядкованості по службі. Судом не встановлено порушень командиром військової частини при прийнятті оскаржуваного Наказу.

Стосовно розміру моральної шкоди, яку, на думку позивача, заподіяно неправомірними діями і бездіяльністю посадових осіб відповідача, то суд зазначає, що розмір моральної шкоди має визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їхньої тривалості та можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, як то стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та ділових стосунках, ступінь зниження репутації, час та зусилля, докладені для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності, пропорційності (співрозмірності), виваженості та справедливості.

Позивачем жодними доказами не підтверджено факт заподіяння їй відповідачем моральних чи фізичних страждань, не обґрунтовано визначення заподіяної моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. та не зазначено з чого позивач при цьому виходила.

Підсумовуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи та з`ясовуючи питання щодо визначення наявності шкоди взагалі та обов`язку її відшкодування, суд, вважає необґрунтованими, непідтвердженими належними та допустимими доказами та такою, що не підлягає задоволенню вимога позивача стосовно стягнення з Військової частини на користь позивача моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог і вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат, то судом питання щодо їх розподілу в порядку ч.5 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не вирішується, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору й ним, як і відповідачами не понесено судових витрат у цій справі.

Керуючись ст.ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати зі сторін не стягуються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або за умови розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлений 15 січня 2018 року.