Справа № 804/4461/17
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 р. Справа № 804/4461/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -
ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області (далі ГУНП в Дніпропетровській області), в якому просив, з урахуванням зміни позовних вимог, визнати дії відповідача в особі управління інформаційної підтримки та координації поліції « 102» ГУНП в Дніпропетровській області щодо відмови вилучити недостовірну інформацію відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з автоматизованої бази управління і інформаційної підтримки та координації поліції « 102», про притягнення до кримінальної відповідальності по кримінальній справі № 69011170 неправомірними та зобовязати відповідача в особі управління інформаційної підтримки та координації поліції « 102» ГУНП в Дніпропетровській області виключити з автоматизованої бази управління і інформаційної підтримки та координації поліції « 102» інформацію відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до кримінальної відповідальності по кримінальній справі № 69011170 за скоєння злочину передбаченого ч.2 ст.141 Кримінального кодексу України ( в редакції 1960 р.).
Від відповідача надійшло заперечення, в яких зазначено, що в управлінні інформаційної підтримки та координації поліції « 102» ГУНП в Дніпропетровській області зберігається лише інформація, виставлена на підставі статистичних карток, а тому виключення з бази даних інформації про притягнення позивача до кримінальної відповідальності у кримінальній справі № 69011170 за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.141 Кримінального кодексу України без прийняття постанови органу досудового слідства або вироку суду є неможливим.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, сторонами не заперечується, що відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина ОСОБА_3 порушено кримінальну справу № 1-429/01 (62011170) за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.142 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 р.). Справу повернуто на додаткове розслідування до прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська, що підтверджується листами Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 20.06.2007 р. № 3086 та від 25.06.2010 р. № 5515.
У грудні 2016 року позивач звернувся до управління інформаційної підтримки та координації поліції « 102» ГУНП в Дніпропетровській області (далі - УІПКП « 102» ГУНП в Дніпропетровській області) із запитом про отримання інформації про рух вказаної кримінальної справи та відомостей про наявність та/або відсутність у нього судимостей.
На вказаний запит УІПКП « 102» ГУНП в Дніпропетровській області надало відповідь від 20.12.2016 року №15/52/Аз, з якої вбачається, що за автоматизованою базою даних наявна інформація про притягнення позивача до кримінальної відповідальності Бабушкінським РВ по кримінальній справі № 62001060 (обєднана з кримінальною справою № 62011170) за злочин, передбачений ст.141 ч.2 КК України, 10.05.2000 обраний запобіжний захід арешт, згідно постанови Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 23.07.2001 р. на підставі ст. 237, 246 Кримінального процесуального кодексу України звільнений на підписку про невиїзд; станом на 20.12.2016 р. рішення у справі відсутнє; інформація про скасування запобіжного заходу та постанови про припинення кримінального переслідування у відношенні ОСОБА_2 з Бабушкінського РВ (Шевченківського ВП) не надходила, рекомендовано звернутись до слідчого відділу Шевченківського відділення поліції у м.Дніпрі (а.с18).
Суд при вирішенні спору виходить з того, що відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.
При цьому, відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліціє діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 частини другої статті 25 цього ж Закону визначено, що в рамках інформаційно-аналітичної діяльності поліція формує бази даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України.
Пунктом 2 частини першої статті 26 вказаного Закону визначено, що поліція наповнює та підтримує в актуальному стані бази даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, стосовно виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, осіб, які їх учинили, руху кримінальних проваджень; обвинувачених, обвинувальний акт щодо яких направлено до суду.
Відповідно до пп. 9.9 п. 9 Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань № 823/188 від 23.08.2002 року, інформацію про судимість (несудимість) за особистими зверненнями громадян надають територіальні Управління (відділи) оперативної інформації (УОІ-ВОІ) при ГУМВС, УМВС і УМВСТ за місцем останнього постійного мешкання цих громадян з урахуванням вимог статей 5, 89, 108 КК України.
Разом з тим, згідно з п.п. «В» п. 11.1 вказаної Інструкції, з оперативно-довідкових картотек департаменту інформаційних технологій при МВС та територіальних УОІ-ВОІ вилучаються облікові документи на осіб, притягнутих до кримінальної відповідальності як обвинувачені, кримінальні справи стосовно яких припинені на стадії досудового слідства на підставі реабілітації або відносно яких судом прийнято виправдувальний вирок.
Знімаються з обліку облікові документи за терміном зберігання після відбування покарання.
З аналізу наведених норм в контексті спірних правовідносин вбачається, що всі процесуальні дії, що стосуються розслідування кримінальних справ, які приймаються посадовими особами, обліковуються управлінням інформаційної підтримки та координації поліції « 102» ГУНП в Дніпропетровській області на підставі наданих процесуальних рішень.
При цьому, відповідач не наділений повноваженнями самостійно вносити зміни в облікові документі або їх вилучати. Відповідні зміни можливо внести тільки після отримання відповідних облікових та статистичних документів від органу досудового слідства, прокурора або суду.
Отже, оскільки станом на дату розгляду справи відсутній будь-який процесуальний документ, ні підставі якого УІПКП зміг би виключити з автоматизованих баз даних відомості відносно ОСОБА_2, в діях ГУНП в Дніпропетровській області в особі УІПКП « 102» немає порушень вимог законодавства.
Більш того суд зауважує, що заявлені в адміністративному позову вимоги є передчасними, оскільки фактично, позивач з заявою щодо виключення відносно нього з автоматизованої бази управління і інформаційної підтримки та координації поліції « 102» інформації про притягнення до кримінальної відповідальності по кримінальній справі № 69011170 за скоєння злочину передбаченого ч.2 ст.141 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 р.) не звертався.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 статті 2 КАС України).
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя: Л.Є. Букіна