Справа № 804/2007/17
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 р. справа № 804/2007/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, а також зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:
22 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо незвільнення його з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 29.07.2013 року; визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) № 160 від 11.06.2016 р. в частині продовження дії контракту про проходження військової служби понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації старшому солдату ОСОБА_1 , стрільцю регулювальнику, з 29 липня 2016 року; зобов`язати відповідача прийняти наказ про звільнення позивача з військової служби на підставі пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 липня 2013 року він уклав контракт про проходження служби у Збройних Силах України, строк дії якого закінчився 29.07.2016 року. Після закінчення строку дії контракту, позивач звернувся до командування військової частини з питанням про звільнення його з військової служби, однак, не дочекавшись свого звільнення, 05.10.2016 року подав письмовий рапорт про звільнення з лав Збройних Сил України. Однак, у задоволенні рапорту йому було відмовлено, та згодом він дізнався про наявність виданого наказу № 160 від 11.06.2016 року, яким йому було продовжено дію контракту про проходження військової служби до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. Позивач вважає зазначений наказ протиправним та таким, що суперечить положенням Закону «Про військовий обов`язок і військову службу». Посилаючись на викладені обставини, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 6-9).

Представником відповідача за довіреністю Яценко Ю.М. надані заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначено, що на момент проходження позивачем військової служби за контрактом відбулися зміни в законодавстві, відповідно до яких його неможливо звільнити на підставі п.а ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки в країні настав особливий період. У зв`язку з чим, строк дії контракту ОСОБА_1 було продовжено згідно з ч. 9 ст. 23 Закону України від 25.03.1992 р. № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с. 29-30).

В судовому засіданні 28.09.2017 року представник позивача за довіреністю Москаленко А.Ю. підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, клопотань про виклик свідків або проведення експертиз не заявляв.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

За викладених обставин, враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, та за відсутності потреби у виклику свідків чи проведенні судових експертиз, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, розгляд справи завершено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

29.07.2013 року ОСОБА_1 та Міністерство оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) уклали контракт, відповідно до якого ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних силах України строком на три роки (а.с. 14-15).

06.10.2016 позивач подав командиру військової частини рапорт про звільнення його з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії вищевказаного контракту (а.с. 16).

В подальшому, позивач дізнався про те, що командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) винесено наказ № 160 від 11.06.2016 р., згідно якого, солдату військової служби за контрактом ОСОБА_1 , водію комендантського відділення комендантського взводу, у якого закінчився контракт, продовжено строк військової служби з 29.07.2016 року до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с. 17).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить із наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки.

Пунктом «б» ч. 2 ст. 26 вказаного Закону визначено, що звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно із п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

При цьому, у відповідності до п. 2 ч. 9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

З аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що підставою для розірвання контракту є закінчення строку його дії, у випадку, якщо сторони не виявили бажання укладення нового контракту, при цьому можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку здійснюється виключно у разі настання особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Подібне визначення особливого періоду міститься також в статті 1 Закону України «Про оборону України», відповідно до якого, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Дія особливого періоду, під час якого згідно пункту 2 частини дев`ятої ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, пунктом 8 якого визначено, що він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 18.03.2014 року).

Згідно з пунктом 3 вказаного Указу, мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

З наведеного вбачається, що особливий період настав 18.03.2014 року та тривав протягом періоду мобілізації, строк якої визначено пунктом 3 Указу Виконуючого обов`язки Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 р., а саме 45 діб, тобто в період з 18.03.2014 по 02.05.2014 (45 діб).

06.05.2014 року Указом Виконуючого обов`язки Президента України № 454/2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 07.05.2014 року).

У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України № 454/2014 від 06.05.2014 р., тривалість особливого періоду становила 45 діб - з 07.05.2014 по 21.06.2014.

Указом Президента України № 607/2014 від 21.07.2014 р., який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 22.07.2014 р. (набрав чинності 24.07.2014 року), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, отже, особливий період тривав 45 діб - з 24.07.2014 по 07.09.2014.

Указом Президента України № 15 від 14.01.2015 р. оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 р. набрав чинності 20.01.2015 року), отже, тривалість особливого періоду становила 210 діб - з 20.01.2015 по 22.08.2015.

З огляду на наведене, встановлено, що особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 по 02.05.2014; з 07.05.2014 по 21.06.2014; з 24.07.2014 по 07.09.2014; з 20.01.2015 по 22.08.2015.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що на момент закінчення строку дії контракту позивача та на момент звернення позивача до командування військової частини з рапортом про звільнення (а саме, 05.10.2016 року), особливий період в Україні не діяв, а отже, в даному випадку відсутня підстава продовження контракту понад встановлені строки, визначена п. 2 ч.9 частини дев`ятої ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, рішення військовослужбовця про розірвання контракту за умови закінчення його строку є підставою для припинення військової служби за контрактом на підставі пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Аналогічна позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2016 р. у справі № 823/195/16, та підтримана ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.07.2016 р.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що строк дії контракту з ОСОБА_1 сплинув 29.07.2016 року, а позивач не виявив бажання продовжувати службу у складі Збройних Сил України, про що повідомив відповідача рапортом, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання з ним контракту від 29.07.2013 р.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» № 1769-VIII від 06.12.2016 р. внесено зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зокрема, на момент винесення оскаржуваної постанови, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» діяв вже в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» № 1769-VIII від 06.12.2016.

Згідно пп. ї п. 1 частини восьмої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Відповідно до абзацу другого частини третьої «Про військовий обов`язок і військову службу» (у відповідній редакції), для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на шість місяців або на строки, визначені частиною четвертою цієї статті. У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.

Виходячи з викладеного, та зважаючи на те, що на момент закінчення терміну контракту позивача в Україні не відбувалась мобілізація та не вводився воєнний стан, останній належить до категорії осіб, визначених у пункті 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та, відповідно, має бути звільнений з військової служби, якщо не висловив бажання продовжувати військову службу за контрактом на підставі пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, суд приходить до висновку задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо незвільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 29.07.2013 р. на підставі рапорту від 05.10.2016 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) № 160 від 11.06.2016 р. в частині продовження дії контракту про проходження військової служби понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації старшому солдату ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) видати наказ щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чорна