Справа № 335/10269/17(2-а/335/473/2017)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2017 року справа № 335/10269/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року (ухвалену в м. Запоріжжі суддею Рибалко Н.І.)

у справі №335/10269/17

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання протиправними дій та розпоряджень, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дій, протоколи та розпорядження від 05 жовтня 2016 року, 05 грудня 2016 року, 03 травня 2017 року, 04 травня 2017 року і 21 серпня 2017 року щодо розгляду заяви від 21 вересня 2016 року про призначення щомісячного довічного грошового утримання, визначення стажу роботи та розміру утримання; зобов'язання з 21 вересня 2016 року призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити різницю розміру утримання з урахуванням фактично виплачених сум.

За змістом адміністративного позову, позивач вказує на неправомірність дій, протоколу та розпоряджень відповідача щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання 80% від суддівської винагороди лише із стажу на посадах судді без врахування до стажу на посадах слідчого, строку військової служби та ? частини строку навчання, що дають право на щомісячне довічне грошове утримання 90% від суддівської винагороди; розмір утримання має обчислюватися з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, як складової заробітку, з якої сплачені страховий внесок на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги, статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначений вичерпний перелік посаді, які зараховуються до стажу на посаді судді, тому періоди роботи позивача на посаді слідчого, військової служби та навчання в юридичному закладі зарахуванню не підлягають; матеріальна допомога на оздоровлення не є складовою суддівської винагороди у зв'язку з чим, із сум цієї допомоги не обчислюється; відповідач звільнений від сплати судового збору внаслідок чого з нього не можуть стягуватися судові витрати у справі.

ОСОБА_1, подав клопотання, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 з 26 червня 1987 року по 10 липня 1992 року працював народним суддею Мелітопольського міського народного суду Запорізької області, з 02 вересня 2002 року по 20 вересня 2016 року - суддею апеляційного суду Запорізької області (а.с. 34).

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

З 20 вересня 2016 року позивача відраховано зі складу суддів апеляційного суду Запорізької області у зв'язку з відставкою (а.с. 47).

З 21 вересня 2016 року відповідачем призначено позивачу довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 від 02 червня 2016 року.

Згідно з протоколом №3130 від 05 жовтня 2016 року, позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86% від суддівської винагороди починаючи з 21 вересня 2016 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді: 19 років 1 місяця 5 днів роботи на посаді судді; 4 років 7 місяців 23 днів роботи на посаді слідчого; 2 років 14 днів військової служби (а.с. 19).

Розпорядженням №813224 від 05 грудня 2016 року розмір довічного грошового утримання позивача перераховано з 01 грудня 2016 року через зміну надбавки і щомісячне довічне грошове утримання визначено у розмірі 80 % від суддівської винагороди (а.с. 20).

Розпорядженням №813224 від 03 травня 2017 року довічне грошове утримання позивача перераховано через зміну надбавки, та призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди починаючи з 21 вересня 2016 року (а.с. 21).

Розпорядженням №813224 від 04 травня 2017 року довічне грошове утримання позивача перераховано через зміну надбавки, призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 % від суддівської винагороди починаючи з 05 січня 2017 року (а.с. 22).

Розпорядженням №813224 від 21 серпня 2017 року довічне грошове утримання перераховано через зміну надбавки, визначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 % від суддівської винагороди починаючи з 05.01.2017 року (а.с. 23).

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом №298/А-9 від 23 серпня 2017 року, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя повідомило про відмову здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, посилаючись на те, що статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 від 02 червня 2016 року не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді роботу на посаді слідчого, військової служби та навчання у юридичному інституті, також зазначило, що допомога на оздоровлення, яка виплачується судді до щорічної відпустки не входить до складу суддівської винагороди, з якої визначається розмір утримання судді у відставці. Крім того, відповідачем вказано, що винагороду розраховано із страхового стажу 40 років 11 місяців 11 днів, у тому числі на посаді судді 19 років 1 місяць 5 днів (а.с. 17).

Також, на підставі записів трудової книжки та довідки апеляційного суду Запорізької області, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, зокрема (а.с. 24, 29-37, 39-40):

- з 18 квітня 1978 року по 01 травня 1980 року проходив службу в армії (02 роки 13 днів);

- з 01 вересня 1980 року по 01 вересня 1982 року навчався на денному відділенні Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського (2 роки);

- з 03 листопада 1982 року по 21 грудня 1982 року працював міліціонером на посаді слідчого, з 21 грудня 1982 року по 25 червня 1987 року слідчим слідчого відділу відділу внутрішніх справ Мелітопольського виконавчого комітету Запорізької області (усього 4 роки 07 місяців 23 дні).

Отже, до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці і від якого розраховано розмір такого грошового утримання, відповідачем не зараховано період проходження строкової служби в армії (02 роки 13 днів), половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання (1 рік) та роботу на посаді слідчого (04 роки 7 місяців 23 дні).

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні розрахунку стажу роботи позивача на посаді судді і визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією та висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до частини 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (чинного на час виникнення спірних правовідносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 на час звільнення з посади судді у зв'язку з відставкою та відповідно до вищенаведеної норми закону має 26 років 09 місяців 07 днів стажу роботи на посаді судді.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, має визначатися на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла до 28 березня 2015 року (до внесення змін Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII), оскільки позивач набув таке право до моменту набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Так, згідно з пунктом 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції чинній до 28 березня 2015 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Водночас, частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XI, встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено: "Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності ї недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів".

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З записів у трудовій книжці позивача, розрахунку стажу судді, наданого апеляційним судом Запорізької області відповідно до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України убачається, що позивач працював слідчим з 03 листопада 1982 року по 25 червня 1987 року, який повинен бути зарахований до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03 вересня 2005 року №865, до стажу роботи позивача на посаді судді має зараховуватися календарний період проходження військової служби з 18 квітня 1978 року по 01 травня 1980 року, що становить 02 роки 13 днів, та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання, що становить 01 рік.

За таких обставин, до стажу роботи позивача, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується стаж роботи на посаді судді, стаж роботи на посаді слідчого, половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання, період проходження строкової військової служби.

Таким чином, загальний стаж роботи судді позивача, що дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 26 років 09 місяців 07 днів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, та визначено, що частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Отже, стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, становить 26 років 09 місяців 07 днів, а розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідно 90% грошового утримання судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що дії, протокол та розпорядження відповідача щодо визначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 та 80 відсотків від суддівської винагороди, виходячи лише із стажу роботи на посаді судді, без врахування стажу роботи в органах внутрішніх справ, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання, періоду проходження строкової військової служби є неправомірними.

Щодо сум допомоги на оздоровлення, що виплачується судді до щорічної відпустки при визначенні розмір утримання судді у відставці суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктами 7, 8 частини 5 статті 48 Законом України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Згідно з пунктом 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з пунктом 3 Рішення Конституційного суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

У відповідності до статті 6.4 Європейської хартії про статус суддів - суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді.

Статтями 133-134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, а при наданні щорічної відпустки - виплачується, крім суддівської винагороди, допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода у грошовому виразі, що виплачується працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначено структуру заробітної плати до якої входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Додатком №2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 (далі - Порядок), встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій зазначається крім відомостей про судову винагороду інші виплати, які враховуються при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового утримання суддям у відставці.

Крім того, частиною 1 статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 20 лютого 2012 року №21-430а11 та від 06 листопада 2013 року №21-350а13, які в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для всіх судів України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, з якої сплачується збір на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, має бути включена до грошового утримання судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, судом першої інстанцій вірно стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 640 гривень, оскільки стаття 94 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час розподілу судових витрат судом першої інстанції) містить імперативну норму за якою, здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати повертаються йому за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, яким у справі є відповідач.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, та постановив обґрунтоване рішення про задоволення заявлених позивачем позовних вимог , і оскільки під час апеляційного розгляду даної справи будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено, постанову суду першої інстанції у справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена і підписана 09 січня 2018 року.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим