Справа № 263/12253/17
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/263/50/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 січня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Папаценко П.І., при секретарі Лапоног Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу адміністративної юрисдикції за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що на підставі постанови від 16.09.2017 року інспектора Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП на нього було накладено штраф у розмірі 425 грн. Згідно із зазначеною постановою він, 16.09.2017 року о 12 годині 11 хвилин, керував автомобілем НОМЕР_1 на перехресті вул.ОСОБА_3 та вул.Орджонікідзе в м.Маріуполі та під час руху нібито користувався засобом звязку, тримаючи його у руці, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.9д ПДР України. Із цією постановою він не згодний, оскільки вказаного в постанові правопорушення він не скоював, докази його вини відсутні. Справа була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, що позбавило позивача можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Крім того була порушена процедура розгляду справи передбачена ст.ст.278,279 КУпАП, фіксація правопорушення була здійснена інспектором поліції не сертифікованим технічним засобом, тому відеозапис не є доказом у справі. Просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №166274 від 16.09.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, надали письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнали та пояснили, що постанова про притягнення ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП є законною, дійсно останній 16.09.2017 року о 12 годині 11 хвилин керував автомобілем НОМЕР_1, на перехресті вул.ОСОБА_3 та вул.Орджонікідзе в м.Маріуполі, під час руху користувався засобом звязку, тримаючи його у руці, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.9д ПДР України. Вказана обставина зафіксована інспектором за допомогою технічного приладу закріпленого у патрульному автомобілі, відеозапис є допустимим доказом в розумінні КУпАП. Просили в задоволенні позову відмовити, справу розглянути за їх відсутності.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147 -VIII, викладено у новій редакції Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Цей закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме, - з 15.12.2017 року.

Згідно вимогам п.10 ч.1 розділу VII перехідних положень КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи позицію сторін, вивчивши матеріали справи, переглянувши відеозапис правопорушення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до постанови серії ЕЕА №166274 від 16.09.2017 року, винесеної інспектором Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП, встановлено що 16.09.2017 року о 12 годині 11 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1, на перехресті вул.ОСОБА_3 та вул.Орджонікідзе в м.Маріуполі, під час руху користувався засобом звязку, тримаючи його у руці, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.9д ПДР України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи органу внутрішніх справ у справах про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено, зокрема, в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п. 2.9д Правил дорожнього руху України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Незабезпечення відповідачем виконання вимог ст. 254 та ст..268 КУпАП призвело до того, що він не зміг при розгляді справи про адміністративне правопорушення повною мірою виконати вимоги і ст. 280 КУпАП щодо зясування обставин, які є обовязковими для прийняття рішення.

Ці порушення з боку відповідача, на думку суду є безперечними підставами для скасування оскарженого рішення посадової особи.

З оглянутого у судовому засіданні відеозапису, який було додано відповідачем до письмових заперечень проти позову, вбачається, що позивач дійсно був зупинений відповідачем в межах м.Маріуполя Донецької області та звинувачений у порушенні вимог п. 2.9 (д) ПДР України, однак на даному відео не зафіксовано факту користування позивача засобами зв'язку (мобільним телефоном) під час руху автомобіля.

Позивач заперечує проти вказаних у постанові обставинах скоєння правопорушення. Відповідач в судове засідання не з'явився, правомірність свого рішення не довів, а обставини, викладені у його запереченнях не спростовують доводів позивача.

На думку суду, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення п. 2.9 (д) Правил дорожнього руху України.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Можемо зробити висновок про те, що вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наданим Верховним Судом України у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до п.3 Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі від 16 вересня 2017 року серії ЕАА № 166274 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ст. 132 КАС судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 5-11, 77, 211, 217, 220, 229, 241-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі від 16 вересня 2017 року серії ЕАА № 166274 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень 00 копійок.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Папаценко П.І.