Справа № 823/329/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2017 року справа № 823/329/17

08 год. 30 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі відповідач 1), Головного управління національної поліції в Черкаській області (далі відповідач 2), в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить:

визнати протиправними дії ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо внесення подання до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 27 січня 2017 року №49 о/с про звільнення зі служби ОСОБА_1;

поновити ОСОБА_1, старшого лейтенанта поліції, на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, зобовязавши Головне управління Національної поліції в Черкаській області сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу із 28 січня 2015 року по день поновлення на посаді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рапорт на звільнення зі служби в поліції позивачем написаний без його волі під тиском керівництва. Позивач зазначив, що у відповідному рапорті ним умисно не зазначено дату бажаного звільнення та дату написання рапорту, а ці записи здійснені керівництвом позивача без відома позивача. Крім того, позивач наголошував, що всупереч вимогам чинного законодавства його звільнено зі служби в поліції раніше, ніж за 3 місяці після подання рапорту. Тому просив задовольнити позов.

Відповідач заперечував проти позову з тих підстав, що позивачем не надано доказів того, що рапорт про звільнення написаний позивачем під тиском керівництва. При цьому, вказаний рапорт позивачем не відкликаний, а під час отримання трудової книжки жодних заперечень позивачем не надано. Крім того, чинний на час звільнення позивача ОСОБА_3 України «Про Національну поліцію» не встановлює строків реалізації рапорту про звільнення, шляхом видання відповідного наказу, а тому посилання позивача, що його звільнено раніше трьох місяців після написання рапорту є безпідставним, а отже адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Ухвалою суду від 14.12.2017 суд вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження. На підставі ч.1 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Суд встановив, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 07.11.2015 №1 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та присвоєно спеціальне звання старший лейтенант поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 27.01.2017 №49 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.77 ОСОБА_3 України від 2 липня 2015 року №580-VIII Про Національну поліцію (далі Закон №580-VIII).

Підставою для прийняття цього наказу став рапорт позивача від 11.01.2017 та подання начальника ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4.

Надаючи оцінку вказаним обставинам з точки зору дотримання законодавчих підстав та встановленої процедури звільнення поліцейських з посади, суд врахував таке.

Спірні відносини регулюються ОСОБА_3 України від 2 липня 2015 року №580-VIII Про Національну поліцію (далі Закон №580-VIII) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною першою ст.3 ОСОБА_3 №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.1 ОСОБА_3 №580-VIII Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до статті 17 ОСОБА_3 №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно із ст.59 ОСОБА_3 №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з приписами статті 58 ОСОБА_3 №580-VIII призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

На підставі ч.2 ст.56 ОСОБА_3 №580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Підстави звільнення зі служби в поліції врегульовані ст.77 ОСОБА_3 №580-VIII. Зокрема, відповідно до п.7 ч.1 ст.77 ОСОБА_3 №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (ч. 2 ст. 77 ОСОБА_3 №580-VIII).

Чистинами 3-5 ОСОБА_3 №580-VIII встановлено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до вимог ст.60 ОСОБА_3 №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим ОСОБА_3 та іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, розділом XI Прикінцевих та перехідних положень ОСОБА_3 України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим ОСОБА_3 акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому ОСОБА_3.

З правового аналізу зазначених норм права вбачається, що національна поліція є структурою Міністерства внутрішніх справ і в питаннях своєї діяльності та проходження служби поліцейськими керується в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ. Отже нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як норми спеціального права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час виникнення спірних правовідносин є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення позивача зі служби в поліції є рапорт від 11.01.2017 про звільнення за власним бажанням з 27.01.2017.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 63 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Однак, на час звільнення позивача, підстави звільнення визначені ст. 77 ОСОБА_3 України «Про Національну поліцію», а тому позивач не може вважатися звільненим відповідно до підпункту «ж» пункту 63 Положення № 114, оскільки зазначений підпункт суперечить цьому ОСОБА_3 щодо такої підстави звільнення як "за власним бажанням" у звязку з тим, що не містить умови, що до звільнення за власним бажанням.

Суд також зазначає, що ОСОБА_3 №580-VIII не визначено терміну, за який працівник повинен попередити свого безпосереднього керівника про звільнення, а тому до вказаних правовідносин слід застосовувати пункт 68 Положення № 114, за яким особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Однак, у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Як вбачається з матеріалів справи, в рапорті позивач зазначив дату, з якої просив звільнити, а наявні на заяві резолюції керівництва свідчать про погодження такої дати.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, висловлених у постанові від 24.06.2014 у справі № 21-241а14 видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Зазначені правові висновки узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду України у справах № 21-99а12, № 21-122а12, № 21-236а11 (постанови Верховного Суду України від 9 квітня 2012 р., від 29 травня 2012 р., від 5 грудня 2011 р.), оскільки висловлені в них правові позиції також, посилаються на те, що за змістом п. 68 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29 липня 1991 р. № 114, звільнення таких осіб зі служби, на підставі підпункту "ж" п. 64 зазначеного Положення, до спливу тримісячного строку від дня попередження нею про своє бажання звільнитися, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Як зазначив Верховний Суд України у своїх рішеннях, у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Таким чином, у межах передбаченого п. 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони вправі дійти взаємної згоди про звільнення в певний строк. Такою домовленістю слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку.

Як встановлено судом у рапорті від 11.01.2017 ним визначено конкретну дату звільнення 27.01.2017, а тому суд дійшов висновку, що звільнення позивача саме з вказаної дати, є правомірним.

Стосовно посилання позивача, що у відповідному рапорті ним умисно не зазначено дату бажаного звільнення та дату написання рапорту, а ці записи здійснені керівництвом позивача без відома позивача, суд зазначає таке.

Оцінюючи вищевказані доводи, суд врахував, що ухвалою від 12.05.2017 призначено судову почеркознавчу експертизу у цій справі, проведення якої доручено експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлені питання:

- Чи виконано рукописний текст у рапорті про звільнення, включно з датами, самим ОСОБА_1?

- Чи виконаний весь рукописний текст рапорту ОСОБА_1 про звільнення, включно із датами однією особою?

- Чи виконані рукописні тексти у рапорті про звільнення, включно з датами, одночасно із іншими фрагментами рапорту, чи в різний час?

Згідно з висновком експерта Черкаського відділення КНДІСЕ ОСОБА_5 від 18.09.2017 №598/17-23 фрагмент рукописного тексту репорту позивача про звільнення «В звязку з низькою заробітною платою та ненормованими робочими днями прошу звільнити мене зі служби в поліції за власним бажанням» виконаний позивачем. Фрагмент рукописного тексту та дати « 27.01.2017» і « 11.01.2017» вірогідно виконані позивачем.

При цьому у вищевказаному висновку експерта зазначено, що під час порівняльного дослідження методом співставлення рукописного тексту з наданими на експертизу зразками почерку позивача встановлено співпадання загальних ознак: ступінь виробленості, координація рухів, розмір, будова цифр.

Отже вищенаведеним висновком експертизи фактично встановлено, що рапорт позивача про його звільнення від 11.01.2017 написано ним власноруч.

Допитаний у судовому засідання в якості свідка дільничний інспектор Смілянського ВП Скубенко Микола Валерійович пояснив, що особисто не бачив факт допису у вищевказаному рапорті позивача дати його написання та дати бажаного звільнення, хоча і припускає такий факт.

Допитаний у судовому засідання в якості свідка начальник ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 вищевказаний факт заперечував повністю.

Врахувавши викладене, суд не врахував як обґрунтовані твердження позивача про те, що дати написання рапорту та бажаного звільнення здійснені не позивачем, а керівництвом ОСОБА_2, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

Крім того, не доведено жодними доказами твердження позивача, що рапорт про звільнення написаний ним під психологічним тиском з боку керівництва ОСОБА_2

Докази звернення до правоохоронних органів із заявами про здійснення на позивача тиску відсутні.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що не був присутнім під час написання позивачем рапорту про звільнення та дізнався про вказаний факт лише зі слів позивача, а допитаний в якості свідка ОСОБА_4 повідомив, що рапорт позивачем написаний з власної волі та тиск на нього з боку керівництва не здійснювався.

Отже, ні показами свідків, ні належними доказами не підтверджено здійснення на позивача психологічного тиску для написання рапорту про звільнення.

Щодо позовної вимоги визнати протиправними дії ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо внесення подання до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про звільнення позивача зі служби в поліції, суд врахував, що відповідно до п.2 розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року №1235, підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу. Такими документами згідно з переліком до цього наказу є Рапорт та Подання.

Частинами 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд акцентує, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Врахувавши встановлені обставини та викладені норми законодавства, суд дійшов висновку, що під час звільнення позивача відповідач діяв у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством, а викладені у позовній заяві доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Рідзель