Справа № 804/3151/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 р. Справа № 804/3151/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засіданняКонєвої С.О. Карімовій Ю.Р.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до ОСОБА_3, третя особа: Державна податкова інспекція в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення 27083,33 грн., -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2017р. Головне управління ДФС у Дніпропетровській області звернулося з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Державна податкова інспекція в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить стягнути з відповідача суму податкового боргу в розмірі 27083,33 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач перебуває на обліку в Державній податковій інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та має податковий борг у сумі 27083,33 грн., який виник внаслідок несплати узгоджених податкових зобов'язань нарахованих згідно податкових повідомлень-рішень форми «Ф» №6482-17 від 29.01.2016р. в сумі 2083,33 грн. та №19563-13 від 30.06.2016р. в сумі 25000,00 грн. нарахованих відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України. Позивач зазначає, що у зв'язку з несплатою до бюджету податкового боргу податковою інспекцією було сформовано податкову вимогу від 10.05.2016р. №1916-17, яка була направлена відповідачеві, проте податковий борг залишився не сплаченим, а тому позивач просить стягнути вказану суму податкового боргу у судовому порядку у відповідності до вимог ст.ст. 14, 16, 19-1, 20, 87, 267 Податкового кодексу України.

Представник позивача надав до канцелярії суду клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні (а.с. 99).

Відповідач в судове засідання не з'явився без поважної причини, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 11 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи (а.с. 32,93,94,98).

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином 07.11.2017р., проте, в матеріалах справи міститься клопотання представника третьої особи про розгляд справи без його участі, в якому він підтримав позовні вимоги в повному обсязі, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи (а.с.46,91).

Згідно з ч. 2 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, з урахуванням наданого представником позивача клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні та наданого представником третьої особи клопотання про розгляд справи без його участі, належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у порядку письмового провадження, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 2, ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єктом владних повноважень - є орган державної влади орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Тобто, позивач - контролюючий орган є суб'єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізує надані йому владні управлінські функції та має право звертатися до суду з відповідними позовними вимогами щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Статтею 16 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановленим цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суми такого грошового зобов'язання.

З наданих документів судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником легкового автомобілю марки LEXUS RX 350, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_1 зареєстрований 22.12.2015р. з об'ємом двигуна - 3456 куб.см., що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи (а.с. 35,37).

29.01.2016р. Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №6482-17 за яким на підставі п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України позивачеві було визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2015р. у розмірі 2083,33 грн., яке було вручене відповідачеві у порядку, встановленому п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України що підтверджено копією відповідного рішення та копією поштового конверту (а.с.8).

Також, 30.06.2016р. Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №19563-13 за яким на підставі п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України позивачеві було визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2016р. у розмірі 25 000 грн., яке було вручене відповідачеві у порядку, встановленому п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України що підтверджено копією відповідного рішення та копією поштового конверту (а.с.9).

У зв'язку з несплатою відповідачем у встановлені строки узгоджених податкових зобов'язань за вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, податковим органом були вжиті заходи щодо примусового стягнення податкового боргу та на виконання вимог ст. 59 Податкового кодексу України була сформована податкова вимога форми «Ф» № 1916-17 від 10.05.2016р. на суму 2083,33 грн., яка була направлена та вручена відповідачеві у порядку, встановленому п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, що підтверджується змістом копії податкової вимоги та копією поштового конверту (а.с. 7).

У відповідності до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Згідно п. 60.6 ст. 60 Податкового кодексу України у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний Суд України у інформаційному листі від 23.04.2012 р. №1044/11/13а.

Вказана сума податкового боргу відповідачем не була сплачена у встановлені законодавством строки.

01.01.2015 р. набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким, згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України, було введено транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Положення пп.267.2.1 п.267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 01.01.2016р.) визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п.267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України з 01.01.2015, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.

Транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України).

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016р." від 24.12.2015р. № 909-УІІІ, який набрав чинності з 01.01.2016р., внесено зміни до об'єкта оподаткування транспортним податком, зокрема, у статтю 267 Податкового кодексу України.

Так, згідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) періоду.

З урахуванням того, що згідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016р. становила - 1378,00 грн., а відповідно, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016р. становила із розрахунку 750*1378,00 грн. = 1 033 500,00 грн.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм у відповідності до вимог п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила на 01.01.2016р. понад 1 033 500,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, відповідач є платником транспортного податку у 2015р., 2016р., оскільки має у власності транспортний засіб, який був у вказаний період об'єктом оподаткування.

За викладених обставин, відповідач був зобов'язаний сплатити транспортний податок за 2015р. у сумі 2083,33 грн. та за 2016р. у сумі 25000,00 грн. за податковими повідомленнями-рішеннями №6482-17 від 29.01.2016р., №19563-13 від 30.06.2016р. згідно до вимог ст. 267 Податкового кодексу України.

У відповідності до ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком і збором.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинен на довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу, а за змістом ст.86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач в судове засідання не з'явився без поважної причини, неодноразово повідомлявся про необхідність явки в судове засідання, доказів сплати податкового боргу не надав, як і не надав доказів оскарження у встановленому законодавством порядку податкових повідомлень-рішень №6482-17 від 29.01.2016р. та №19563-13 від 30.06.2016р.

До того ж, в матеріалах справи міститься лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.02.2016р. вих. № 3252-08/4797-03 зі змісту якого вбачається, що автомобіль, власником якого є відповідач, згідно положень п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування транспортного податку у 2016 році. (а.с. 64-68).

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність своїх позовних вимог позивачем щодо стягнення з відповідача податкового боргу в розмірі 27083,33 грн., а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, у яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до ОСОБА_3, третя особа: Державна податкова інспекція в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення 27083,33 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) на користь державного бюджету податковий борг в розмірі 27083,33 грн. (двадцять сім тисяч вісімдесят три гривні 33 копійки).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва