Справа № 807/2026/17
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

09 січня 2018 рокум. Ужгород№ 807/2026/17

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Луцович М.М. розглянувши матеріали позовної заяви Релігійної Греко-католицької громади Святого Архістратига Михаїла с. Пацканьово Ужгородського району до Виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_1 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, де треті особи Релігійна громада української православної церкви Свято-Михайлівської церкви с. Пацканьово Ужгородського району, Ужгородська районна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення, скасування свідоцтва,-

ВСТАНОВИВ :

Релігійна Греко-католицька громада Святого Архістратига Михаїла с. Пацканьово Ужгородського району звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_1 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, де треті особи Релігійна громада української православної церкви Свято-Михайлівської церкви с. Пацканьово Ужгородського району, Ужгородська районна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення, скасування свідоцтва яким просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради від 19 лютого 2004 року №4 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, розташоване в селі Пацканьово №169а Ужгородського району видане для Православної релігійної громади Української православної церкви ОСОБА_2 від 30 квітня 2004 року ОСОБА_1 сільською радою.

У звязку з перебуванням судді Луцович М.М. з19.12.2017 року по 05.01.2018 року на лікарняному питання щодо відмови у відкритті провадження у справі вирішується 09.01.2018 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі якщо відсутні підстави, в тому числі, для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

2. Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

3. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Як вбачається з мотивів наведених у позовній заяві позивач вказує на те, що Розпорядженням представника Президента України у Закарпатській області ОСОБА_3 № 40 "Про упорядкування обліку культових споруд та культового майна області" від 10.02.1994 року передано на баланс Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області культову споруду ОСОБА_2 церкву, розташовану у селі Пацканьово № 163а Ужгородського району Закарпатської області, якою має право користуватися Релігійна греко-католицька громада. Однак, розпоряджається та користується даною спорудою православна громада. Позивач зазначає, що вищевказаним Розпорядженням було зобовязано відповідача укласти договори з кожною із релігійних громад щодо черговості користування культовою спорудою, що зроблено не було.

У відповіді з проханням укласти такі договори відповідач вказав, що це не його компетенція, а громадам потрібно дійти згоди щодо встановлення порядку користування будівлею ОСОБА_2 церкви або звернутися до обласної державної адміністрації. Крім того позивач вказує на те, що відповідачем ОСОБА_1 сільською радою були перевищені повноваження, що виразилося в прийнятті оскаржуваного рішення від 19 лютого 2004 року №4 на підставі якого було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, розташоване в селі Пацканьово №169а Ужгородського району видане для Православної релігійної громади Української православної церкви ОСОБА_2 від 30 квітня 2004 року

У постанові від 17 лютого 2015 року по справі №21-551а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов у постановах від 24 лютого 2015 (справа №21-34а15), від 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14) від 09 грудня 2014 року (справа №21-308а14), від 11 листопада 2014 року (справа №21-493а14).

Відповідно до вимог ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно вимог ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За приписом частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У розвиток вказаного положення Європейський суд з прав людини в Рішенні від 25 лютого 1993 року у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держави-учасниці організувати їхню судову систему в такий спосіб, щоб їхні суди і трибунали виконували кожну зі своїх функцій (пункт 44), притаманну відповідній судовій установі.

Згідно пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У звязку з вищенаведеним, а також враховуючи те, що в даному випадку позивач фактично просить суд скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а також рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого таке свідоцтво було видано, суд приходить до висновку, що поданий позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, так як згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин, а вимоги заявлені позивачем є вимогами приватно - правового характеру та стосуються оспорюваного цивільного права на нерухоме майно.

Керуючись статями 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Релігійної Греко-католицької громади Святого Архістратига Михаїла с. Пацканьово Ужгородського району до Виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_1 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, де третя особа Релігійна громада української православної церкви Свято-Михайлівської церкви с. Пацканьово Ужгородського району, Ужгородська районна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення, скасування свідоцтва.

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до ч.6 ст. 170 КАС України розяснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку передбаченому ст. 297 КАС України, з врахуванням особливостей передбачених пп. 15.5.п.15 ч.1 Розділу VII "Перехідні положення" та у строки визначені ст. 295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки визначені ст. 256 КАС України.

Суддя ОСОБА_4