Справа № 369/11181/17
Суддя: Усатов Д. Д.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/355/17
ПОСТАНОВА

іменем України

27.11.2017 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатов Д.Д.

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень та зобов"язання вчинити певні дії, посилаючись на наступні обставини, у лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з клопотанням та доданими до нього графічними матеріалами в порядку ст.118 Земельного кодексу України про надання безоплатно у власність земельної ділянки, надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки, орієнтовною площею до 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області.

27.04.2017 року - ОСОБА_2 сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на 14 -тій сесії 7-го скликання було прийнято рішення № 60/37 з відмовою в задоволенні клопотання позивача.

Підставою для відмови в задоволенні клопотання стало те, що на графічних матеріалах, які додані до клопотання, не зазначено місцезнаходження земельної ділянки з її орієнтовними розмірами.

Враховуючи викладене, позивач просила суд, визнати протиправним та скасувати рішення № 60/37 ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27.04.2017 р., прийняте на 14 сесії 7-го скликання про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1, зобовязати ОСОБА_2 сільську раду Києво-Святошинського району Київської області розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання безоплатно у власність земельної ділянки, надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної до орієнтовною площею до 0,25 та для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд в межах с. Хотів Києво-Святошинського району області у порядку та строки, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України з наданням мотивованого рішення за результатами розгляду вказаного клопотання.

В судове засідання представник позивача зявився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в судове засідання зявився. Заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

При з'ясуванні та встановленні обставин справи суд виходить з вимог ч.1 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вимог ст.58, ст.59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів.

Судом встановлено, В жовтні 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень та зобов"язання вчинити певні дії, посилаючись на наступні обставини, у лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з клопотанням та доданими до нього графічними матеріалами в порядку ст.118 Земельного кодексу України про надання безоплатно у власність земельної ділянки, надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки, орієнтовною площею до 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області.

27.04.2017 року - ОСОБА_2 сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на 14-тій сесії 7-го скликання було прийнято рішення № 60/37 з відмовою в задоволенні клопотання позивача.

Згідно положень ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Положеннями ст. 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 5ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні громадян передаються у власність чи користування за рішенням органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 3 від 01.03. 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2,5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями16,21,393 ЦК,статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах.

Керуючись ст.ст.90,125,116,118,152 ЗК України, ст.ст.3,10,60,88,209,212-215,218, ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського Апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя: Усатов Д.Д.