Справа № 524/451/17-а
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2018-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2018 року м. ПолтаваСправа № 524/451/17-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю.,

секретаря судового засідання - Панькіної А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, начальника Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду міста Кременчука з адміністративним позовом до начальника Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3, в якому просив визнати протиправними дії відповідача - керівника Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 стосовно ненадання інформації відповідно до його інформаційного запиту від 11 січня 2017 року, а також - стосовно ненадання відповідачем відповіді на його заяву від 21 грудня 2016 року, скеровану на адресу відповідача в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", зобов'язати відповідача виконати вимоги Закону України "Про доступ до публічної інформації" щодо запиту від 11 січня 2017 року, а також стягнути з відповідача суму у відшкодування моральної шкоди, що була заподіяна йому протиправними діями відповідача та в порядку, визначеному ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації", прийняти рішення про притягнення начальника Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 до відповідальності у відповідності з положеннями ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправні дії щодо ненадання достовірної та повної публічної інформації на заяву позивача від 21.12.2016 та на запит на інформацію від 11.01.2017.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 26 січня 2017 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 26 вересня 2017 року залучено до участі у справі співвідповідачем - Кременчуцький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Ухвалою від 25 жовтня 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України Автозаводським районним судом міста Кременчука прийнято рішення про передачу справи для розгляду до Полтавського окружного адміністративного суду.

Справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 09 листопада 2017 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою суду від 13 листопада 2017 року адміністративну справу ОСОБА_1 до Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, начальника Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди прийнято до провадження судді Алєксєєвої Н.Ю.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" Кременчуцьким відділом поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області на запит ОСОБА_1 від 11.01.2017 та заяву від 21.12.2016 була надана достовірна, точна та повна інформація, яка знаходилася у володінні та розпорядженні відповідача. Також повідомлено, що полковник поліції ОСОБА_3 з 06.10.2017 не працює в Кременчуцькому відділі поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що позивач у своєму зверненні до начальника Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 вказує, що у провадженні відділення поліції №1 Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебувають кримінальні провадження №0001621 від 20.12.2014 та №0001131 від 24.08.2015 за фактом заподіяння ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень.

Однак з моменту скоєння злочину слідчими ОСОБА_4 І.І. та Акуловим Р.Ю. до цього часу не знайдено підозрюваних та проігноровано пояснення позивача про нанесення йому тілесних ушкоджень громадянином на прізвище "Дереза", що на думку позивача, свідчить про порушення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 конституційних положень про верховенство права та ігнорування вимог ст.ст. 8, 9 КПК України.

У зв'язку з чим позивач звернувся до останнього з відповідним зверненням від 21.12.2016 /а.с. 3/, в якому просив: організувати "очну ставку" злочинця із ОСОБА_1 у присутності начальника Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3, надати можливість поставити Дерезі 2-3 питання, оскільки лише ОСОБА_1 знає питання, які необхідно поставити, щоб Дереза не зміг на них не відповісти. Також просив зобов'язати слідчих перекваліфікувати скоєні відносно ОСОБА_1 злочини із ч. 1, ст. 125 КК України на "ті статті, які злочинці "заслужили", а саме: побої - середньої тяжкості; незаконне проникнення у квартиру; крадіжка грошей (700 грн) і т.д.".

11.01.2017 ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 1, 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" звернувся до розпорядника інформації начальника Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 із запитом на отримання публічної інформації, що знаходиться у володінні органів Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, у якому просив надати:

1. Інформацію про причини відмови у наданні відповіді на звернення ОСОБА_1 від 21.12.2016;

2. "... Інформацію про причини ігнорування чинного законодавства (зокрема ст. 8, ст. 9, ст. 56 КПК України) слідчими по кримінальних провадженнях № 0001621 від 20.12.2014 (слідчий ОСОБА_4 та № 0001131 від 24.08.2015 р (слідчий ст. л-та ОСОБА_5) за фактом спричинення "легесеньких" тілесних ушкоджень, в результаті чого за 2 роки слідства невстановили навіть підозрюваних;

3. Інформацію, хто конкретно контролює діяльність вказаних вище слідчих від міського управління поліції (посада, звання, прізвище, ім'я та по батькові);

4. Інформацію, коли і ким від управління поліції останній раз перевіряли слідчі дії вказаних вище слідчих ОСОБА_4 та ОСОБА_5? Якщо перевірка здійснювалась, то прошу надіслати мені копію Акта (чи Протоколу) цієї перевірки. Чи звертали, при перевірці увагу на те, що вони порушували КПК України та ЗУ про доступ до публічної інформації, не надаючи мені відповіді і запитувану інформацію на мої звернення? Чи такі дрібниці до уваги не беруться?

5. Оскільки слідчі ВП №1 КВП ГУНП Полтавської обл. в порушення КПК України відмовляються надавати мені копії необхідних слідчих документів та, навіть, відомість переліку документів щодо проведених слідчих дій, по кримінальних справах щодо скоєного злочину проти моєї особи, прошу надати інформацію, на якій підставі вони здійснюють порушені моїх законних Конституційних прав та чому за таку їхню бездіяльність вони не притягуються до відповідальності?;

6. У зв'язку з цим, прошу надіслати мені інформацію щодо наявності документально зафіксованих епізодів кримінального провадження по даній справі, хоча б перелічених у відомості з зазначенням назви кожного документу, дату його складання, прізвище особи яка склала документ та прізвище допитаного...".

Як пояснив позивач в ході судового засідання, звернення від 21.12.2016 та від 11.01.2017, у строки встановлені Законом України "Про звернення громадян" та Законом України "Про доступ до публічної інформації", розпорядником інформації не розглянуто, відповіді на вищевказані запити не надано.

Вважаючи дії відповідача такими, що порушують положення Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про звернення громадян" позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дії відповідача стосовно ненадання інформації відповідно до його інформаційного запиту від 11 січня 2017 року, а також - стосовно ненадання відповідачем відповіді на його заяву від 21 грудня 2016 року, скеровану на адресу відповідача в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", зобов'язання відповідача виконати вимоги Закону України "Про доступ до публічної інформації" щодо запиту від 11 січня 2017 року, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно приписів статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядiв. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядiв, одержувати i передавати iнформацiю та ідеї без втручання органів державної влади i незалежно вiд кордонiв. Здiйснення цих свобод, оскiльки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановленi законом в iнтересах національної безпеки, територiальної цiлiсностi або громадської безпеки, для охорони порядку або запобiгання злочинам, для охорони здоров'я або моралi, для захисту репутацiї або прав iнших осіб, для запобiгання розголошенню конфіденційної інформації або для пiдтримання авторитету i безсторонності суду i є необхiдними в демократичному суспiльствi.

Згідно ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про інформацію" передбачено, що право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

У відповідності ст. 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Забороняється вилучення і знищення друкованих видань, експонатів, інформаційних банків, документів з архівних, бібліотечних, музейних фондів, крім встановлених законом випадків або на підставі рішення суду.

Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

У відповідності до ч.1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно до ст. 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано ст.15 Закону, відповідно до якої, органи державної влади, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 3 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

При цьому, відповідно до ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості розпорядників публічної інформації і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, публічна інформація може бути двох видів: 1) створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Одним зі шляхів забезпечення доступу до інформації є її надання за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

У відповідності до ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

У свою чергу, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 цього Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Таким чином, відповідач є розпорядником інформації у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", на якого покладено обов'язок надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також, у разі потреби, перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації відповідно до п. 6 ст. 14 цього Закону.

У відповідності до ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Положеннями ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначені вимоги до запиту на інформацію.

Так, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Згідно зі ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено випадки, у яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, а саме: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

З положень наведеної вище норми Закону вбачається, що перелік випадків, у яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч.3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Відповідно до статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, органи державної влади, до повноважень яких належить розгляд запитів, заяв (клопотань), реалізують свої повноваження, зокрема, шляхом прийняття відповідних рішень за результатами розгляду звернень, запитів громадян та доведення їх до відома заявників у встановлені законодавством строки. При цьому, обов'язковою вимогою до змісту вказаних рішень є вмотивованість відповіді органу державної влади та роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення у разі відмови в задоволенні вимог.

Судом встановлено, що звернення позивача від 21.12.2016 та запит на інформацію від 11.01.2017 надійшли на адресу Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області 21.12.2016 та 11.01.217 відповідно /а.с. 3-4/.

За результатами розгляду звернення позивача від 21.12.2016, Кременчуцьким відділом поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області листом від 07.02.2017 №Л-301 повідомило позивача, що у провадженні відділення поліції №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження №0001131 від 24.08.2015 за ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 Кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та перебуває у слідчого відділення поліції №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5. Також повідомлено, що на даний час проводяться повна, всебічна, законна перевірки по даному факту. Встановлюються свідки та очевидці події, та особи, які причетні до вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, роз'яснено, що для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування ОСОБА_1 необхідно з'явитися до приміщення відділення поліції №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Кременчук, вул. І. Приходька, 69, о 14 год. 00 хв. /а.с. 152/.

Листом від 18.01.2017 №Л-1/37 /а.с. 143/ Кременчуцький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області повідомив позивачу, що у провадженні відділення поліції №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження №0001621 від 20.12.2014 за ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 На даний час проводиться повна, всебічна, законна перевірка по даному факту. Рішення щодо направлення до суду з обвинувальним актом або закриття даного кримінального провадження на даний час прийняте не було.

Крім того, зазначив, що для отримання більш повної інформації по кримінальному провадженню та копіювання матеріалів кримінального провадження, згідно КПК України, як потерпілий, ОСОБА_1 має право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Для ознайомлення ОСОБА_1 необхідно з'явитися до приміщення відділення поліції №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Кременчук, вул. І. Приходька, 69.

Разом з тим, з тексту відповідей вбачається, що відповідачем взагалі не розглядалися питання порушені у зверненні та запиті на інформацію, листи відповідача не містять відомостей про прийняті рішення за вимогами позивача, тобто листи Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області взагалі не містить відповідей по суті на поставлені позивачем у зверненні від 21.12.2016 та запиті на інформацію від 11.01.2017 питання, не вбачається прийняття конкретного рішення за результатами розгляду звернення, а містить лише повідомлення про стан кримінальних проваджень.

Як вже зазначалось раніше, запит на отримання інформації відповідачем було отримано 11.01.2017, відповідь на запит датована 18.01.2016.

При цьому, суд зазначає, що належним доказом щодо строку надання відповіді є або дата, засвідчена власноручним підписом одержувача, або дані про подання відповідного листа на пошту, у разі надіслання такого засобами поштового зв'язку; та не може бути дата, зазначена у самому листі, оскільки наявність такої разом з вихідним номером лише посвідчує факт реєстрації вихідної кореспонденції у відповідному журналі та є елементом діловодства Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області.

Водночас, з огляду на наведене, суд зазначає, що фактично відповідачем порушено визначені ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" строки розгляду звернення, оскільки звернення позивача було отримано 21.12.2016, відповідь на запит датована 07.02.2017. Повідомлення у відповідності до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" позивача про встановлення необхідного терміну для розгляду його звернення відповідачем здійснено також не було.

Заперечуючи проти позову, відповідачем доказів своєчасного та належного розгляду заяви позивача від 21.12.2016 та запиту від 11.01.2017 до суду надано не було, як не надано доказів надіслання ОСОБА_1 відповіді від 18.01.2017 №Л-1/37 та від 07.02.2017 №Л-301.

За таких обставин, суд вважає, що звернення ОСОБА_1 від 21.12.2016 та запиту від 11.01.2017 розглянуто не було, а відповідь листом від 07.02.2017 №Л-301 не містить рішень відповідача по суті звернення.

Тож на думку суду мала у спірних правовідносинах місце бездіяльність щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.12.2017, що є порушенням вищевказаних норм Закону України "Про звернення громадян".

У зв'язку із чим суд вважає за необхідне згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 21 грудня 2016 року.

Таким чином, враховуючи викладене та положення Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про доступ до публічної інформації", суд вважає, що Кременчуцьким ВП ГУНП в Полтавській області порушено порядок розгляду заяв (клопотань), запитів та строки їх розгляду, у зв'язку з чим, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій стосовно ненадання інформації відповідно до інформаційного запиту ОСОБА_1 від 11 січня 2017 року, а також - стосовно ненадання відповідачем відповіді на його заяву від 21 грудня 2016 року, скеровану на адресу відповідача в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Визначаючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов'язати Кременчуцький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області надати публічну інформацію на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 11 січня 2017 року.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача суми у відшкодування моральної шкоди, що була заподіяна йому протиправними діями відповідача, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З системного аналізу вказаної норми, суд приходить до висновку, що для відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи не є кваліфікуючою ознакою наявність вини цієї особи, але право на відшкодування шкоди законодавством пов'язується з підставами виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. ст. 1167, 1187 ЦК України, які визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 № 4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивач не довів в судовому засіданні факту завдання йому моральної шкоди, не надав суду належних доказів того, що саме не надання відповідачем відповіді на звернення ОСОБА_1, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог про прийняття судом рішення в порядку, визначеному ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації", про притягнення начальника Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 до відповідальності у відповідності з положеннями ст. 2123 Кодексу України про адміністративні правопорушення у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, то вони не підлягають задоволенню з огляду на те, що положеннями статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено право запитувача інформації на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Частиною другою статті 2123 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації, тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п'яти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Право складати протоколи про правопорушення за статтею 2123 Кодексу України про адміністративні правопорушення мають уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а розгляд справ про адміністративні правопорушення за вказаною статтею здійснюють судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів (статті 221, 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, суд не наділений правом вирішувати питання про притягнення до адміністративної відповідальності службових осіб Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області у відповідності з положеннями ст. 2123 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39625) до Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. 29 вересня, 6, м. Кременчук, Полтавська область, 39600), начальника Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 (вАДРЕСА_2) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 21 грудня 2016 року.

Визнати протиправними дії Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 21 грудня 2016 року та від 11 січня 2017 року.

Зобов'язати Кременчуцький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області надати публічну інформацію на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 11 січня 2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 січня 2018 року.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва