Справа № 813/3976/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2017 року справа № 813/3976/17

зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Орус» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Орус» (далі ТзОВ «НВФ «Орус») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від № від 12.10.2017.

Ухвалою від 06.11.2017 суд відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 06.11.2017 суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Ухвалами від 20.11.2017 суд прийняв до провадження заяву представника позивача про зміну позовних вимог та відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Львівської міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТзОВ НВФ «Орус» та Львівською міською радою укладено договори оренди земельних ділянок, якими, зокрема, встановлено розмір орендної плати за користування вказаними земельними ділянками, а саме 3% від нормативної грошової оцінки відповідних земельних ділянок. Ставки земельного податку та пільги щодо земельного податку, що сплачується на території м.Львова, визначені ухвалою Львівської міської ради №4330 від 29.01.2015. Крім того, ухвалою Львівської міської ради від 29.01.2015 №4270 затверджено «Програму сприяння розвитку львівських товаровиробників на 2015рік». На підставі вказаної ухвали Львівської міської ради позивач обраховував розмір орендної плати із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,6. Позивач зазначає, що рішення органу місцевого самоврядування є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території та набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення вказаного рішення у дію. З огляду на наведене, позивач вважає, що він правомірно обрахував та сплатив орендну плату за землю в розмірі, який відповідає положенням договору та ухвали Львівської міської ради від 29.01.2015 №4270. Водночас, на думку позивача, відповідач безпідставно дійшов висновку про необхідність донарахування позивачу грошового зобовязання за платежем орендна плата за землю з підстав відсутності у Львівської міської ради повноважень встановлювати ставку земельного податку в меншому розмірі, ніж визначений ст.288 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативно-грошової оцінки; не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; згідно з п.п.288.5.2 - не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі. Проведеним аналізом задекларованих в Податковій декларації з плати за землю (земельний податок/або орендна плата за земельні ділянки) сум визначення розміру орендної плати встановлено, що за період з 2015 року по І півріччя 2017 року ТзОВ НВФ „Орус обраховувало розмір орендної плати із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,6 (відповідно до Ухвали ЛМР від 29.01.2015 №4270). Таким чином, за вказаний період позивач сплатив орендну плату за землю в розмірі меншому, ніж мінімально встановлений ПК України. З огляду на наведене, відповідач правомірно дійшов висновку про необхідність збільшення позивачу грошового зобовязання за платежем орендна плата за землю на суму 597208,15грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та уточненнях до неї. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з наступних підстав.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1. ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України проведено документальну планову виїзну перевірку ТзОВ «НВП «Орус» податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, валютного за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, за результатами якої складено акт від 20.09.2017 №1515/13-01-14-01/19339942 (далі Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.п.14136, п.п.14.1.56, п.п.14.1.228 п.14.1 ст.14, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1, п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.1, п.138.4 ст.138, п.150.1 ст.150, п.п.140.4.2 п.140.4 ст.140 ПК України, в результаті чого завищено відємне значення обєкту оподаткування на суму 887819грн.;

- п.п.12.3.7 п.12.3 ст.12, п.п.14.1.72, п.п.14.1.73, п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14, п.284.1 ст.284, п.288.1, п.2884, п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, в результаті чого занижено суму орендної плати за землю на суму 477766,22грн.;

- ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині несвоєчасного надходження товару по імпорту до фірми-нерезидента.

На підставі вказаного Акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 12.12.2017 №, яким збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем орендна плата за землю в сумі 597208,15грн., в тому числі 477766,52грн. за основним платежем та 119441,63грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Суд встановив, що між ТзОВ НВФ „Орус та Львівською міською радою укладено договори оренди землі, а саме земельних ділянок, які знаходяться за адресами:

-м.Львів вул. Шевченка, 317-Б, площа 1,2204 га, землі промислового призначення, для обслуговування виробничих будівель. Оренда землі згідно з даними договору з Львівською міською радою від 06.06.2007 №Ш-769, кадастровий номер:12:001:0010;

-м.Львів вул. Шевченка, 317-Б, площа 0,2411 га, землі промислового призначення, для обслуговування виробничих приміщень. Оренда землі згідно з даними договору з Львівською міською радою від 06.06.2007 №Ш-761, кадастровий номер:12:001:0007;

-м.Львів вул.Шевченка, 317-Б, площа 0,9530 га, землі промислового призначення, для обслуговування залізничної дороги у межах населеного пункту. Оренда землі згідно з даними договору з Львівською міською радою від 31.08.2004 № Ш-184, кадастровий номер 4:10137500:12:001:0001.

Положеннями вказаних договорів встановлено розмір орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки відповідних земельних ділянок. В подальшому до вказаних договорів вносились зміни щодо збільшення розміру нормативно-грошової оцінки земельних ділянок переданих в оренду.

Ухвалою Львівської міської ради від 29.01.2015 №4270 зі змінами, внесеними ухвалою Львівської міської ради від 30.12.2015 №58, затверджено «Програму сприяння розвитку львівських товаровиробників на 2015- 2016 роки». Завданням програми, у тому числі є: « 3.3.2.1. Надання права на коригування орендної плати за земельну ділянку, яка використовується для виробничих потреб львівських промислових підприємств. Для промислових підприємств з організованими у систему виробничими процесами створення з предметів праці за допомогою засобів праці промислової продукції певного призначення, які мають у користуванні земельну ділянку для виробничих потреб площею не менше 1,0 га, у тому числі, якщо площа земельних ділянок є меншою, однак при сумуванні становить 1,0 га. за функціональним використанням - землі промисловості. Розмір орендної плати за земельну ділянку розраховується із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,6, за умови дотримання таких критеріїв».

До переліку підприємств, які відповідають критеріям, визначеним Програмою сприяння розвитку львівських товаровиробників на 2015 - 2016 роки, затвердженою ухвалою Львівської міської ради від 29.01.2015 № 4270, внесено позивача - ТзОВ НВФ „Орус, що підтверджується ухвалами Львівської міської ради від 19.06.2015 № 4848, 14.07.2016 № 784, від 27.04.2017 №1877.

З аналізу даних, задекларованих в Податковій декларації з плати за землю (земельний податок/або орендна плата за земельні ділянки) сум визначення розміру орендної плати вбачається, що за період з 2015 року по 1 півріччя 2017 року ТзОВ НВФ „Орус обраховувало розмір орендної плати із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,6 (відповідно до Ухвали ЛМР від 29.01.2015 №4270), що становить 1,8% нормативно-грошової оцінки.

Відповідно до ст. 21 Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV „Про оренду землі (із змінами та доповненнями) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Разом з тим, згідно з п.п.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п.п. 14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.284.1 ст.284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам.

Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно з п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до п.288.4 ст.288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Водночас, не зважаючи на договірний характер користування земельною ділянкою комунальної форми власності, розмір орендної плати обмежений законодавчо, а саме: пунктом 288.5 ст.288 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірного зобовязання) розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: згідно з п.п.288.5.1 - не може бути меншою 3 відсотків нормативно-грошової оцінки; не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідноїкатегорії земельних ділянок на відповідній території; згідно з п.п.288.5.2 - не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених вказаним Кодексом та законами з питань митної справи.

З набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 вказаного Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України , до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 10.02.2016 (№21- 4172а14), 14.04.2015 (№21-165а15), 7.04.2015 (№21-117а15) та 2.12.2014 (№21-274а14).

У постановах Верховного Суду України від 14.03.2017 (№21-2246а 16), 16.03.2016 (№1170/2а-3151/12), 14.07.2015 (№826/5560/14), 21.04.2015 (№21-131а15) та 07.04.2015 (№21-117а15) прямо зазначено: оскільки законодавець у ПК України визначив нижню граничну межу річної суми платежу, вона має застосовуватися незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі (якщо в ньому встановлено меншу плату).

У постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі № 804/9264/14 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам ПК України. При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений ПК України.

З огляду на наведене, суд вважає, що не зважаючи на п.3.3.2.1 Програми сприяння розвитку львівських товаровиробників на 2015-2016 роки, яка прийнята ухвалою Львівської міської ради від 29.01.2015 № 4270, із подальшими змінами, розмір орендної плати за землю повинен відповідати вимогам ПК України.

Суд зазначає, що оцінка правомірності ухвали Львівської міської ради від 20.01.2015 №4270 не входить до предмету доказування у справі щодо оскарження податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області, яким збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем орендна плата за землю. З огляду на наведене, суд не бере до уваги рішення Галицького районного суду від 20.12.2017 у справі №461/8426/17 за позовом ТзОВ «НВФ «Орус» до Львівської міської ради про визнання нечинною та скасування ухвали.

Таким чином, суд встановив, що позивач сплатив до бюджету орендну плату за землю за 2015 2016 роки в розмірі 1,8% нормативно-грошової оцінки, що є меншим, ніж мінімально встановлений розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України. Тому, відповідач правомірно прийняв рішення про збільшення суми грошового зобовязання позивача за платежем орендна плата за землю в цій частині.

Водночас, суд враховує, що Законом України від 21.12.2016 «Про внесення змін до Податкового кодексу України» щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 01.01.2017, внесено зміни до ПК України, а саме п.п.258.5.1 п.258.1 ст.258 ПК України викладено у редакції, відповідно до якої розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.

Відповідно до п.1.1 ухвали Львівської міської ради №4330 від 29.01.2015 ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлена у розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки.

Ухвалою Львівської міської ради від 02.03.2017 №1566 внесено зміни до ухвали Львівської міської ради від 29.01.2015 № 4270 та продовжено термін дії Програми сприяння розвитку львівських товаровиробників 2017 рік. Ухвалою від 27.04.2017 № 1877 «Про затвердження переліку підприємств, які відповідають критеріям, визначеним Програмою сприяння розвитку львівських товаровиробників на 2015-2017 роки» затверджено перелік підприємств, які відповідають критеріям, визначеним Програмою сприяння розвитку львівських товаровиробників на 2015-2017 роки. Так, в перелік таких підприємств внесено ТзОВ НВФ «Орус».

Як вже встановив суд, відповідно до даних Податкових декларації з плати за землю (земельний податок/або орендна плата за земельні ділянки) впродовж 1 півріччя 2017 року ТзОВ НВФ „Орус обраховувало розмір орендної плати із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,6 (відповідно до Ухвали ЛМР від 29.01.2015 №4270), що становить 1,8% нормативно-грошової оцінки.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач безпідставно здійснив розрахунок зобовязання позивача за платежем орендна плата за землю за 1 півріччя 2017 року за ставкою 3% від розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки (а.с.45). Тому, в цій частині податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 12.10.2017 № є протиправним.

Суд враховує, що якщо встановлено невідповідність частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність, значення. Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 05.12.2006 (справа №21-527во06).

Разом з тим, надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов'язання. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб'єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону. Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Скасування рішення контролюючого органу повністю у такій ситуації дає йому можливість визначити в установленому законодавством порядку правильне рішення, зокрема, через прийняття нового рішення (у випадку необхідності в цьому).

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 12.10.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 8958,13грн., сплачений відповідно до платіжного доручення №119 від 31.10.2017.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 12.10.2017 №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області , місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35 за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Орус» , місцезнаходження: 79069, м.Львів, вул.Шевченка, 317Б судовий збір в сумі 8958 (вісім тисяч девятсот пятдесят вісім)грн. 13коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 09.01.2018.

Суддя А.Г.Гулик