Справа № 826/3886/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3886/17 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника відповідача Безсмертної М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій від 22.09.2016 №000014/26-52-40/НОМЕР_1 та від 22.09.2016 №000015/26-52-92, якими до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у загальному розмірі 34000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ставить питання про скасування зазначеної постанови місцевого адміністративного суду та прийняття нової постанови - про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що під час проведення перевірки позивача виявлений факт зберігання з метою подальшої реалізації алкогольних напоїв обклеєних марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, що не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції, місткості тари, чим порушено пункт 226.9 статті 226 Податкового кодексу України та тютюнових виробів без наявності марок акцизного податку встановленого зразка, чим порушено приписи статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а отже, спірні рішення про застосування фінансових санкцій є правомірними, обґрунтованими та скасуванню не підлягають.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні 11 січня 2018 року представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання до суду не з'явився, явки свого представника не забезпечив, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у його відсутності відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства (далі за текстом - КАС).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив наступні обставини, які учасниками процесу не оскаржуються.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено фактичну перевірку з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 в павільйоні, за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами вказаної перевірки, відповідачем складено акт від 14.09.2016 №26/20940/НОМЕР_1, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 226.9 статті 226 Податкового кодексу України та статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: перевіркою встановлено факт зберігання з метою подальшої реалізації тютюнових виробів описаних в додатку №2 до акту перевірки без марок акцизного податку встановленого зразка, чим порушено статтю 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»; перевіркою встановлено факт зберігання з метою подальшої реалізації алкогольних напоїв, описаних в пункті 1 додатку №1 до акту перевірки, маркованих марками акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинного на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари, чим порушено пункт 226.9 статті 226 Податкового кодексу України.

На підставі встановлених в Акті перевірки порушень, Державною фіскальною службою прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 22.09.2016 №000014/26-52-40/НОМЕР_1 та №000015/26-52-92, якими до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на підставі абзацу 15 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у загальному розмірі 34 000,00 грн.

Позивач, вважаючи вказані рішення незаконними, звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що з боку позивача у спірних правовідносинах відсутні порушення вимог чинного законодавства.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України, регулюються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» .

Відповідно до положень статті 11 цього Закону передбачено маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів передбачено ст. 226 Податкового кодексу України.

Згідно п.п. 14.1.107 п. 14.1 ст. 14 ПК України, марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Колегією суддів встановлено, що основним видом економічної діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Також, у позивача наявні ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами серії НОМЕР_3, строком дії з 15 листопада 2015 року по 14 листопада 2016 року та серії НОМЕР_2, строком дії з 23 грудня 2015 року по 23 грудня 2016 року відповідно.

Податковим органом, зокрема, встановлено факт зберігання та реалізації тютюнових виробів, а саме однієї пачки сигар, без наявності марок акцизного податку встановленого зразка.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 23 постанови КМУ від 27 грудня 2010 року N 1251 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів», на тютюнові вироби марки наклеюються на пачки сигарет та цигарок серійного виробництва, сигар, сигарил, а також цигарок, упакованих у сувенірні коробки незалежно від їх розміру), - у такій спосіб, щоб марки обов'язково розривалися під час відкривання.

Згідно положень п. 8 ч. 1 ст. 15-3 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар).

Так, як встановлено судом першої інстанції, позивачем здійснювалась поштучна реалізація сигар «Кафе крем оріджинал Фільтр Тріп», а тому під час здійснення перевірки податковим органом виявлено акцизну марку, яка пошкодилась під час відкриття пачки.

Вказане підтверджено зібраними матеріалами справи, зокрема, фотографією відкритої пачки сигар «Кафе крем оріджинал Фільтр Тріп» з пошкодженою акцизною маркою.

В свою чергу, вищезазначеними нормами чинного законодавства не забороняється поштучний продаж сигар, а також встановлено обов'язок наклеювати на пачки сигар марки акцизного податку таким чином, щоб вони розривалися під час відкривання пачки.

Колегія суддів вважає, що пошкоджена під час відкриття пачки сигар марка акцизного податку жодним чином не свідчить про відсутність такої марки.

Крім того, стосовно посилань апелянта на порушення позивачем вимог пункт 226.9 статті 226 Податкового кодексу України, саме зберігання з метою подальшої реалізації алкогольних напоїв обклеєних марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку сплаченого за одиницю маркованої продукції, що не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції, місткості тари, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 216.4 ст. 216 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України є дата подання контролюючому органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання контролюючим органом у визначених законодавством випадках.

Відповідно до пп. 222.2.1 п. 222.2 ст. 222 Податкового кодексу України податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) сплачується платниками податку до або в день подання митної декларації.

Згідно з пп. 222.2.2 п. 222.2 ст. 222 Податкового кодексу України у разі ввезення маркованої підакцизної продукції на митну територію України податок сплачується під час придбання марок акцизного податку з доплатою (у разі потреби) на день подання митної декларації.

Відповідно до абз. 4 п. 226.9 ст. 226 Податкового кодексу України вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказаною правовою нормою регулюються правовідносини щодо сплати акцизного податку при розливі алкогольних напоїв на території України, а не при ввезенні готової продукції у режимі імпорту.

Так, датою визначення ставки акцизного податку з імпортованої маркованої алкогольної продукції є дата подання платником податку митної декларації до митного органу, а не дата розливу цієї продукції.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 05 листопада 2014 року у справі № К/9991/51771/12, від 25 березня 2015 року у справі № К/800/25953/13, від 19 липня 2016 року у справі №823/1785/15).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що продукція, яка досліджувалась під час перевірки податковим органом, є імпортованою та завезена на митну територію України, сума акцизного податку сплачена імпортерами згідно з нормами чинного законодавства та дотримано усі істотні умови (вимоги) щодо імпортованого товару. Алкогольна продукція була маркованою акцизними марками встановленого зразка, а суми акцизного податку, зазначені на акцизних марках, відповідали встановленим на той час ставкам акцизного податку на момент оформлення вантажно-митних декларацій.

За таких обставин, оскаржувані рішення відповідача є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Поряд із цим, надавши правову оцінку всім доводам скаржника, викладеним у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що ним не спростовано правильності висновків суду першої інстанції.

Під час апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги згідно з ч. 2 ст. 308 КАС України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 329 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повне судове рішення складено 15 січня 2018 року