Справа № 826/17039/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2018 року м. Київ № 826/17039/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
До третя особа:Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві; Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві ОСОБА_2
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві, Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, третя особа: ОСОБА_2.

В поданій позовній заяві позивач просить суд :

«Визнати протиправними дії Печерського районного відділу Головного управління ДМС у м.Києві щодо видачі ОСОБА_2 паспорту громадянина України та визнати недійсним паспорт громадянина України, виданого на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Головне управління ДМС у м. Києві підготувати подання про втрату ОСОБА_2 громадянства України і разом із необхідними документами надіслати їх на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства.»

Позовні вимоги мотивовані наявністю інформації про існування громадянства іншої країни у третьої особи, та наявністю цивільно - правових відносин між позивачем та третьою особою.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на відсутність правових підстав для звернення з поданням.

Оскільки до судового засідання не прибули представник відповідача, за відсутності потреби заслухати свідка, експерта, судом на підставі ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017 ухвалено про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі, вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно її розгляд продовжено у письмовому провадженні з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з заперечень, наданих відповідачем, відповідно до картотеки Печерського РВ ГУДМС України в м. Києві гр. ОСОБА_2 11 серпня 2002 року був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 у зв'язку з загальним обміном на підставі паспорта серії НОМЕР_1, виданого 21.06.1979 ВВС Печерського РВК м. Києва зразка колишнього СРСР.

28 жовтня 2015 року на електронну адресу ГУДМС України в м. Києві з Генерального Консульства України в Ростові-на Дону надійшло повідомлення від 25.10.2015 року №6115/14-523/2-6-126 про недійсність паспорта громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_2, виданого 11.08.2002 року Печерським РУ ГУМВС України в м. Києві. Підставою оголошення паспорту недійсним є його втрата.

Після проведення необхідних перевірок за заявою про втрату паспорта, у тому числі перевірки щодо належності до громадянства України, Печерським РВ ГУДМС України в м. Києві було складено висновок за заявою про втрату паспорта (додаток 15 до Порядку) та 24.11.2015 року прийнято рішення щодо документування ОСОБА_2 паспортом громадянина України серії НОМЕР_4.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів наявності у відповідача офіційної інформації про інше громадянство третьої особи на момент видачі паспорта, у зв'язку з чим суд не вбачає вчинення відповідачем протиправних дій.

Щодо обставин порушення прав позивача, суд відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, вищезазначеними правовими нормами обов'язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, на думку суду, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови. В рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2002 "У справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів)" вказав, що положення ч.2 ст.124 Конституції України треба розглядати у системному зв'язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч.5 ст.55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

При цьому, офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" надано в рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. "У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)", в якому зафіксовано тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес". Зокрема, в даному рішенні Конституційного Суду України вказано, що поняття "охоронюваний законом інтерес", яке вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно з практикою ЄСПЛ, Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32).

Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві, зокрема, «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)).

Отже, з огляду на практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних так і не матеріальних.

В позовній заяві наведені обґрунтування порушення прав позивача. Зокрема, позивач посилається на те, що після отримання паспорту третя особа (батько позивача) скористався ним для реєстрації шлюбу та скасування заповіту, складеного на ім'я позивача, внаслідок чого позивач зазнав збитків у розмірі вартості ремонту квартири.

Суд доходить висновків, що вищезазначені цивільно - правові відносини, які існують між позивачем та третьою особою, не свідчать про наявність порушення прав позивача відповідачем у зв'язку з видачею третій особі паспорта та розглядом матеріалів щодо втрати громадянства.

При цьому обурення позивача можливими політичними переконаннями третьої особи наявністю порушеного права також не вбачається.

За таких обставин, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян