Справа № 804/7753/17
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2017 року Справа № 804/7753/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, -
Представники сторін звернулись до суду із клопотаннями про розгляд справи у письмовому провадженні.
У відповідності до положень ч. 3 ст. 194 КАС України, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цього адміністративного позову, з огляду на наступне.
У вересні 2015 року позивач придбала транспортний засіб марки Porsche, модель Cayenne, обєм циліндра двигуна 4099 куб. см., з типом пального дизель, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію СХТ № 417055 від 14.09.2015 року. Тому за період з вересня 2015 року по січень 2016 року позивач також сплатила транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік щодо цього автомобіля у розмірі 8333,33 грн., відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21.12.2015 року № 2921-17. Це підтверджується копією дублікату квитанції № 0.0.500296409.1 від 04.02.2016 року на суму 8333,33 грн.
Однак, позивач не погодилась із усіма вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, тому оскаржує їх в судовому порядку.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VІІІ від 28.12.2014 року були внесені зміни до Податкового кодексу України (набрали чинності з 01.01.2015 року), якими зокрема введено в дію новий вид податку транспортний податок.
Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1, пп. 267.2.1 п. 267.2, пп. 267.3.1 п. 267.3, п. 267.4, пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин щодо податкових повідомлень-рішень за 2015 рік), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.
Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.
Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Також пп. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.
Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01.01.2015 року власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.
Однак, за пп. 267.5.1. п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Тому у розглядуваному випадку базовим податковим (звітним) періодом є 2015 календарний рік.
Водночас суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу України). Поміж тим, відповідно до п. 9.4 ст. 9 Податкового кодексу України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.
Згідно з пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить, в тому числі і податок на майно.
У свою чергу відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю), відповідно до п. 10.2. ст. 10 Податкового кодексу України.
Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком, та встановлюється місцевими радами.
Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Водночас відповідно до п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.
Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.
Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.
За правилами п. 10.3. ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Згідно з п. 10.5. ст. 10 Податкового кодексу України, зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.
Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.
Пунктом 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).
Відповідно до пп. 12.3.4. п. 12.3. ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно з п. 12.5. ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Таким чином, місцеві ради за Податковим кодексом України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Згідно з ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Отже, 2015 це плановий період, а 2016 рік це бюджетний період. Тобто, виходячи з наведених вище норм Податкового кодексу України, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти, офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів, зокрема транспортного податку, норми про дію якого стали чинними з 01.01.2015 року.
У той же час пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України надалі встановлено, що у разі, якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.
Зазначені норми узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України, у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
За наведених обставин та особливостей правового регулювання, суд дійшов висновків, що застосування контролюючим органом положень ст. 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.
Аналогічну правову практику було застосовано Вищим адміністративним судом України, зокрема у постанові від 30.08.2016 року, К/800/8077/16.
Цими рішеннями Європейського суду з прав людини було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.
Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення щодо необхідності сплати позивачем податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік. протиправним.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин з приводу вищевказаного оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з транспортного податку за 2016 рік чинними були норми Податкового кодексу України, якими у пп. 267.1.1 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 визначалось, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.
Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.
Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Щодо обєктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації обєктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.
За пп. 267.5.1. п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Тому у розглядуваному випадку базовим податковим (звітним) періодом є 2016 календарний рік.
Водночас, враховуючи вищевикладені норми Податкового кодексу України щодо належності транспортного податку до місцевих податків та необхідності встановлення місцевих податків рішенням місцевої ради, а саме положення п. 4.4 ст. 4, пп. 10.1.1 п. 10.1, п. 10.3, п. 10.5 ст. 10, пп. 12.3.1, 12.3.4, 12.3.5 п. 12.3, п. 12.5 ст. 12, ст. 265 Податкового кодексу України, п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», суд зазначає, що Дніпропетровська міська рада установила рішенням від 28.01.2015 року № 7/60 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», копія якого міститься в матеріалах справи, на території міста Дніпропетровська серед зазначеного у ньому переліку місцевих податків та зборів, в тому числі і транспортний податок.
З урахуванням вищевикладеного, а також того, що у 2016 році автомобіль позивача марки Porsche, модель Cayenne, обєм циліндрів двигуна 4099 куб. см, з типом пального дизель, 2014 року випуску, середньоринкової вартості 1110933,00 грн., що більше законодавчо встановленого розміру середньоринкової вартості 1033500,00 грн. (750 х 1378), за своїми характеристиками відповідав ознакам обєкта оподаткування, суд вважає, що нарахування позивачу транспортного податку за 2016 рік було правомірним. Також з цього приводу, відповідно до вимог пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, суд бере до уваги зазначені у запереченнях твердження відповідача та надані на їх підтвердження письмові докази, зокрема копію принт-скрину розрахунку вартості автомобіля, власником якого є позивач, та копію витягу з переліку автомобілів, які є обєктами оподаткування у 2017 році.
Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, обєму циліндрів двигуна, типу пального.
Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна, тип пального.
Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Щодо обєктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації обєктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.
Тож, враховуючи, що вищевказане рішення Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015 року № 7/60, яким установлений транспортний податок на території міста Дніпропетровська, залишається чинним, а розмір законодавчо встановленої середньоринкової вартості автомобіля позивача марки Porsche, модель Cayenne, обєм циліндра двигуна 4099 куб. см, з типом пального дизель, 2014 року випуску, середньоринкової вартості 1110933,00 грн. у 2017 році менше за встановлений законом розмір середньоринкової вартості оподатковуваних автомобілів у 1200000,00 грн. (375 х 3200,00), то автомобіль позивача не підпадає під ознаки обєкта оподаткування. З огляду на це, винесене податкове повідомлення-рішення та винесена у звязку із несплатою податкового зобовязання з транспортного податку за вказаним податковим повідомленням-рішенням податкова вимога також є протиправно винесеною та підлягає скасуванню.
Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» та ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 139, ст. 143 КАС України, враховуючи рішення суду про часткове задоволення позовних вимог, а також те, що у справі міститься лише документальне підтвердження сплати позивачем судового збору у розмірі 770,84 грн. (оригінал квитанції від 22.11.2017 року №0.0.900440094.1), суд вважає за необхідне розподілити судові витрати позивача, який не є субєктом владних повноважень пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Відтак, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 520,84 грн. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243 246 КАС України, суд,
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області форми «Ф» від 21.12.2015 року № 2921-17 на суму 8333,33 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_2 суму судових витрат у розмірі 520,84 грн. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 27.12.2017 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 27 грудня 2017 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1