Справа № 804/5879/17
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 р. справа № 804/5879/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

14 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому, з урахуванням поданого ним адміністративного позову в новій редакції (а.с. 65-69), просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у ненаданні дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області за його клопотанням від 04.05.2017 року, та зобов'язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою на підставі поданого ним клопотання.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що він як учасник бойових дій звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням від 04.05.2017 р. щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту орієнтовною площею 2 гектари, яка знаходиться на території Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації. Проте, на своє клопотання отримав лист відповідача за вих. № Т-5307/0-3222/6-17 від 03.07.2017 р., в якому зазначалося про те, що при розгляді графічних матеріалів у наданому ним пакеті документів встановлено, що обрана земельна ділянка не зарезервована для учасників АТО. Крім того, позивач посилається на те, що відповідачем надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою з відведення у власність земельної ділянки, яка частково накладається на земельну ділянку, вказану позивачем у відповідному клопотанні. Також, з посиланням на роз'яснення фахівців інженерів-землевпорядників, позивач стверджує, що за зіставленням координат земельної ділянки, про яку йшла мова в клопотанні ОСОБА_1 від 04.05.2017 р., та земельної ділянки, запроектованої до відведення ОСОБА_2, вбачається перетин меж та накладення земельних ділянок. Посилаючись на незаконність таких дій відповідача, просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у ненаданні дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення у власність земельної ділянки за його клопотанням від 04.05.2017 р., та зобов'язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою на підставі поданого ним раніше клопотання (а.с. 65-69).

Представником відповідача за довіреністю Сінченко І.Ю. надані заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначено, що відповідачем за результатами розгляду клопотання позивача щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, на адресу позивача направлено мотивований лист від 03.07.2017 р. за вих. № Т-5307/0-3222/6-17, в якому викладені підстави відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою. Зокрема, підставою такої відмови стало те, що відповідачем на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель» та Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, щоквартально оприлюднюються переліки земельних ділянок, що можуть бути передані у власність учасникам АТО, які розміщуються на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру. При розгляді графічних матеріалів, які були наявні у наданому позивачем до клопотання пакеті документів, встановлено, що обрана позивачем земельна ділянка не зарезервована для учасників АТО. Також, представник відповідача посилається на те, що суд не може втручатися у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру шляхом зобов'язання відповідача прийняти певне рішення або повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 125-128).

В судовому засіданні 21 листопада 2017 року представники позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 клопотань про виклик свідків або проведення судових експертиз не заявили, додаткових пояснень та доказів у справі не надали.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, участі свого представника в судовому засіданні не забезпечив, надав немотивоване клопотання про перенесення розгляду справи, у задоволенні якого судом було відмовлено.

За викладених обставин, враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, та за відсутності потреби у виклику свідків чи проведенні судових експертиз, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, розгляд справи завершено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1, виданим ГУМВС України в Дніпропетровській області 14.07.2015 року (а.с. 73).

04.05.2017 року ОСОБА_1, як учасник бойових дій, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, яке було зареєстроване відповідачем 10.05.2017 р. за вх. № 7827 (а.с. 74).

До поданого клопотання позивачем долучено копії документів, що підтверджують його особу, посвідчення учасника бойових дій, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, інші документи (а.с. 75-80).

03.07.2017 року за вих. № Т-5307/0-3222/6-17 Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області на адресу позивача направлено лист, в якому, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 р. № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», неможливість надання дозволу на виготовлення документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки обґрунтовується тим, що при розгляді графічних матеріалів, наявних у наданому позивачем пакеті документів, встановлено, що бажана земельна ділянка не зарезервована для учасників АТО (а.с. 82).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Предметом спірних правовідносин у даній справі виступає правомірність та обґрунтованість рішення, прийнятого ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області за клопотанням позивача від 04.05.2017 р. (вх. № 7827 від 10.05.2017 р.), викладеного у листі від 03.07.2017 р. вих. № Т-5307/0-3222/6-17.

При цьому, питання щодо наявності, за твердженням позивача, перетину меж та накладення земельних ділянок, запроектованої до відведення ОСОБА_2, а також питання надання дозволу останній на розробку документації із землеустрою на суміжну земельну ділянку, не входить до предмету спірних правовідносин, а тому не розглядається судом в межах цієї справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Пунктом «б» ч. 1 ст.121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Перелік документів, які додаються до клопотання, визначено абз.2 частини 2 статті 123 Земельного кодексу України. Цією ж нормою встановлена заборона вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, чинним законодавством визначено перелік документів, які мають подаватися до клопотання, а також терміни розгляду клопотання - місячний строк. За результатами розгляду клопотання може бути надано або дозвіл на розроблення проекту землеустрою, або мотивовану відмову у його наданні.

Лист від 03.07.2017 року за вих. № Т-5307/0-3222/6-17, направлений відповідачем позивачу, відповідач вважає мотивованою відмовою у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення у власність земельної ділянки, про що прямо зазначено у його запереченнях проти позову.

Вирішуючи питання щодо законності такої відмови, суд виходить з наступного.

Використання позивачем права, регламентованого частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України, не звільняє суб'єкта владних повноважень від виконання обов'язків передбачених чинним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.04.2017 року у справі № К/800/36136/16.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача був наявний повний пакет документів, необхідний для надання дозволу на розробку проекту землеустрою. При цьому, відповідачем у оскаржуваній відмові не зазначено про наявність конкретних недоліків у поданих позивачем документах, або про їх недостатність чи невідповідність вимогам статті 123 Земельного кодексу України.

Натомість, лист відповідача від 03.07.2017 р. вих. № Т-5307/0-3222/6-17 за своїм змістом по суті не містить ні відмови, ні дозволу на розроблення документації із землеустрою, а має лише посилання на те, що земля, яка планувалась позивачем для відведення, не зарезервована для передачі учасникам АТО.

При цьому, єдиною правовою підставою для надання оскаржуваної відповіді відповідачем зазначено постанову Кабінету Міністрів України № 413 від 07.06.2017 р. «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», якою затверджено Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Далі у тексті листа йде цитування окремих положень розділу «Система організації процесу виконання Стратегії» даної Стратегії, які не мають жодного відношення до розгляду по суті клопотання позивача від 04.05.2017 р. (а.с. 27-28).

Окремо суд звертає увагу на те, що оскаржувана відповідь не містить посилання на Розпорядження Кабінету Міністрів України № 898-р від 19.08.2015 р. «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками», на яку відповідач посилається у своїх запереченнях, а отже, суд виходить з того, що вищезазначене Розпорядження не було правовою підставою викладеного у оскаржуваному листі рішення відповідача.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач, всупереч вимогам чинного законодавства, не отримав від Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вмотивованого рішення про надання чи про відмову у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки лист-відповідь від 03.07.2017 року несе виключно інформативно-роз'яснювальний характер щодо окремих положень затвердженої Кабінетом Міністрів України Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, які до того ж не мають безпосереднього відношення до спірних правовідносин.

Тобто, відповідач не виконав свій обов'язок щодо розгляду по суті клопотання зацікавленої особи, яка звернулася до нього в межах наданих повноважень з питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, та не прийняв мотивованого рішення про відмову або про надання такого дозволу з посиланням на вимоги закону, якими регулюються ці правовідносини.

За викладених обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо належного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 04.05.2017 року та надання мотивованого рішення по суті поставлених питань є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно, з метою належного захисту прав позивача суд вважає за можливе вийти за межі пред'явленого позову та зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.05.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (з наданими до нього документами), та прийняти мотивоване рішення за вказаним клопотанням.

При цьому, доводи відповідача з приводу того, що суд не може втручатися у дискреційні повноваження органу Держгеокадастру шляхом зобов'язання його повторно розглянути клопотання та прийняти відповідне рішення, викладені у запереченнях проти позову, суд вважає безпідставними.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі «Обермейєр проти Австрії» (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі «Гранд Стівенс проти Італії» (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY)).

При цьому, стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини напрацював позицію, за якою, за загальним правилом, національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» (CASE OF DRUЋSTEVNН ZБLOЋNA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC); п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM); п. 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 8 березня 1994 року у справі «ISKCON та 8 інших проти Об'єднаного Королівства» (ISKCON and 8 Others against the United Kingdom); п. 47-56 рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Путтер проти Болгарії» (CASE OF PUTTER v. BULGARIA).

Отже, ухвалюючи рішення про зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та прийняти мотивоване рішення, суд не виходить за межі своєї компетенції та жодним чином не втручається у компетенцію відповідача, оскільки не вирішує питання про зобов'язання відповідача прийняти певне конкретне рішення, натомість, здійснює перевірку дій та рішень відповідача при розгляді спірного питання на відповідність вимогам чинного законодавства та дотримання при його прийнятті прав та законних інтересів позивача.

Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача прийняти конкретне рішення - а саме, надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою на підставі поданого клопотання, оскільки в цій частині повноваження органів Держгеокадастру є дискреційними, оскільки саме відповідач в межах наданих йому повноважень повинен перевірити відповідність поданих позивачем документів вимогам закону, а також відповідність графічних матеріалів розташуванню земельної ділянки на місцевості, відсутність перетинів з іншими ділянками, цільове призначення обраної ділянки, тощо.

Відповідно до ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, відповідачем не доведено, що при розгляді клопотання позивача він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню - шляхом визнання непраовмріною бездіяльності відповідача та зобов'язання його повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, що виразилась у неналежному розгляді клопотання ОСОБА_1 від 04.05.2017 року та неприйнятті мотивованого рішення по суті клопотання.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.05.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (з наданими до нього документами), та прийняти мотивоване рішення за вказаним клопотанням.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чорна