Справа № 814/2545/17
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2018 р. № 814/2545/17
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54055
до відповідачів:Департаменту про надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту про надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Чекановського Сергія Івановича, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправним і скасування рішення 24.11.2017 № 38323907; зобов'язання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту про надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 24.11.2017 № 38323907 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

зобов'язати Департамент про надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 523/1000 частину нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, а саме: Б-1 стара контора заг. площею 125,2 кв.м, В-1 виробничо-ремонтні майстерні заг. площею 864,6 кв.м, В 3, 4 гараж заг. площею 377,0 кв.м, Г-1 гарячий цех заг. площею 217,8 кв.м, Д-1 цех ЗБІ заг. площею 228,0 кв.м, Е-1 центральний склад заг. площею 368,0 кв.м, Ж-1 прохідна заг. площею 5,4 кв.м, З-1 склад горючемастильних матеріалів заг. площею 45,8 кв.м, И гараж загальною площею 26,6 кв.м, № 19-12 огорожа, № 13-17, І спорудження й замощення (надалі - нерухоме майно).

Відповідачами ОСОБА_1 вказав Департамент про надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (надалі - відповідач 1) і Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту Чекановського Сергія Івановича (надалі - відповідач 2).

В обґрунтування вимог позивач вказав, що його право власності на нерухоме майно підтверджено договором купівлі-продажу та декількома судовими рішеннями, проте відповідач 2, в порушення вимог Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон № 1952) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (надалі - Порядок № 1127), безпідставно відмовив у державній реєстрації відповідного права.

Відповідачі про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, проте витребувані ухвалою суду про відкриття провадження у справі документи не надали, відзиву на позов не подали, в судове засідання не прибули, про причини свого неприбуття суд не повідомили.

На підставі частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до викладеного у позові, 20.11.2017 позивач подав до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради заяву про державну реєстрацію права власності на 523/1000 нерухомого майна. До цієї заяви ОСОБА_1 додав: договір купівлі-продажу; акт приймання-передачі; вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.11.2011 по справі № 1-558/2011, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21.02.2012 по справі № 11-146/12, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2012 по справі № 5-4658, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.07.2013 по справі № 2/489/1709/13, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області по справі № 489/1988/16-ц від 27.10.2016.

Як зазначив позивач, подані ним документи підтверджують його право та є достатніми відповідно до норм Закону № 1952 та Порядку № 1127.

Рішенням від 24.11.2017 № 38323907 відповідач 2 відмовив ОСОБА_1 у державній реєстрації права, зазначивши при цьому, що «… подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а також наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. А саме, в Державному реєстрі речових прав за даним об'єктом нерухомості вже зареєстровано право власності за іншою особою, що є підставою для відмови в державній реєстрації відповідно до ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (арк. спр. 10).

Вказані державним реєстратором підстави для відмови встановлені у пунктах 4 та 5 частини першої статті 24 Закону № 1952.

За твердженнями позивача, відповідач 2 «… не зазначив, за якими саме іншими особами зареєстровано право власності та помилково вважав, що мною були подані документи для реєстрації права власності, на об'єкт: розмір 1/1 на виробничий будинок, що не відповідає дійсності, так як мною були подані документи для реєстрації права власності на 523/1000 нерухомого майна … державний реєстратор, відмовляючи в державній реєстрації свою відмову не обґрунтував, зазначивши лише загальні положення законодавства, яким регулюються дані правовідносини …».

Крім того, ОСОБА_1 вказав, що, відповідно до пункту 40 Порядку № 1127, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону № 1952 та цим Порядком. У пункті 9 частини першої статті 27 Закону № 1952 зазначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Як вказано вище, позивач разом із заявою подав:

договір купівлі-продажу нерухомого майна, що був укладений 22.01.2002 ВАТ ВПТ «Нектар» і позивачем (арк. спр. 12);

додаток до договору - акт приймання-передачі нерухомого майна від 22.01.2002 (арк. спр. 13);

вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.11.2011, в якому вказано, що «… ОСОБА_1 на момент досліджуваних подій був власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 …» (арк. спр. 14-23);

ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21.02.2012, якою вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва було залишено без змін (арк. спр. 24-29);

ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2012 про залишення ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 21.02.2012 без змін (арк. спр. 29-30);

рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.07.2013 у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Петрівна» про визнання права власності на нежитлові приміщення (арк. спр. 31-32). Цим рішенням суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову, зазначивши при цьому в мотивувальній частині рішення, що «… відсутні правові підстави для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на спірні нежитлові приміщення, право власності на які ним набуто у відповідності до закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин …» (арк. спр. 31-32);

ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 27.10.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Петрівна» (треті особи - реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції, державний реєстратор Васалатій Тетяна Миколаївна) про скасування рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Петрівна» права власності на 523/1000 нерухомого майна (арк. спр. 33-34). Згідно з цією ухвалою, Ленінський районний суд м. Миколаєва рішенням від 29.09.2016 відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на 523/1000 нерухомого майна за ТОВ «Петрівна». Апеляційний суд Миколаївської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилив, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2016 залишив без змін, при цьому у мотивувальній частині ухвали зазначив, що «… судові рішення не вказують на припинення права власності ТОВ «Петрівна» на 523/1000 нерухомого майна, тому державним реєстратором не могло бути зареєстровано право власності на нерухоме майно за позивачем за наявності реєстрації за третьою особою …».

У 2016 році ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції Васалатій Т.М. від 02.02.2016 № 28032248 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та про зобов'язання реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 523/1000 нерухомого майна. Відповідачами у цьому позові ОСОБА_1 вказав Реєстраційну службу Миколаївського міського управління юстиції і державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції Васалатій Т.М., третьою особою - ТОВ «Петрівна». Постановою від 13.05.2016 у справі № 814/245/16 суд відмовив ОСОБА_1 у позові.

Згідно з викладеним у постанові, Миколаївський окружний адміністративний суд встановив, що «… відповідно до відомостей з Державного реєстру … право власності на 523/1000 частки нежитлової будівлі … зареєстроване з 01.11.13 за ТОВ «Петрівна». Також судом встановлено, що надані позивачем разом із заявою від 28.01.2016 (за результатами розгляду якої 02.02.2016 було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав) документи «… суперечать вже зареєстрованому у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно праву власності на 523/1000 частки нежитлової будівлі за ТОВ «Петрівна» … надані ОСОБА_1 договір купівлі-продажу … судові рішення не вказують про припинення права власності ТОВ «Петрівна» на 523/1000 частки нежитлової будівлі, тому державним реєстратором не могло бути зареєстровано право власності на нерухоме майно за позивачем за наявності реєстрації за третьою особою … жодне з судових рішень, наданих позивачем для державної реєстрації права власності на спірну будівлю, не визнавало за ним право власності на цю будівлю … рішення ж суду ухвалені в порядку кримінального судочинства, взагалі не можуть бути правовстановлюючими документами, оскільки питання визнання права власності не входить у коло питань, які повинен вирішити суд під час ухвалення вироку … суд дійшов висновку, що державним реєстратором було правомірно відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації права власності 523/1000 частки нежитлової будівлі …».

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою від 13.05.2016 у справі № 814/245/16 Миколаївський окружний адміністративний суд встановив законність рішення державного реєстратора від 02.02.2016 № 28032248 про відмову на підставі пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952 (наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями) ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності.

Оскільки до заяви від 20.11.2017 ОСОБА_1 додав ті ж документи, що додав до заяви від 28.01.2016 (за винятком ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 27.10.2017, яка також не є рішенням щодо права власності ОСОБА_1 на 523/1000 нерухомого майна), суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення відповідач 2 діяв відповідно до вимог Закону № 1952, в зв'язку з чим відсутні підстави для визнання цього рішення протиправним.

Керуючись статтями 9, 12, 19, 77, 205, 241-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54055, РНОКПП НОМЕР_1) до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код не відомий) , державного реєстратора права на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Чекановського Сергія Івановича (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, код не відомий) про визнання протиправним та скасування рішення від 24.11.2017 № 38323907 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, про зобов'язання Департаменту зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 523/1000 частину нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, а саме: Б-1 стара контора заг. площею 125,2 кв.м, В-1 виробничо-ремонтні майстерні заг. площею 864,6 кв.м, В 3, 4 гараж заг. площею 377,0 кв.м, Г-1 гарячий цех заг. площею 217,8 кв.м, Д-1 цех ЗБІ заг. площею 228,0 кв.м, Е-1 центральний склад заг. площею 368,0 кв.м, Ж-1 прохідна заг. площею 5,4 кв.м, З-1 склад горючемастильних матеріалів заг. площею 45,8 кв.м, И гараж загальною площею 26,6 кв.м, № 19-12 огорожа, № 13-17, І спорудження й замощення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна