Справа № 826/15009/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 січня 2018 року № 826/15009/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження»
доГоловного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у місті Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.08.2017 № та №.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» Семиріч Д.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Вважає висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, протиправними, а податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню.

Представник відповідача Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві Сколобан В.Ю. проти позову заперечувала, про що подала письмові заперечення на позов. Вважає рішення податкового органу законними, а позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі, вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно її розгляд продовжено у письмовому провадженні з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017.

Заслухавши пояснення представника позивача Семиріч Д.В., представника відповідача Сколобан В.Ю., вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт №232/26-15-14-02-03/21697910 від 21.06.2017.

У вказаному акті зазначено, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» п. 44.1., п. 44.2. ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України (із змінами доповненнями, що діяли на момент відображення вказаних операцій в податковому обліку) та Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 179 017,00 грн., в т.ч. за 2015 рік на 179 017,00 грн.;

п. 185.1. ст. 185, 188.1. ст. 188, п. 198.1., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість на загальну суму 32 428,00 грн., у тому числі: за вересень 2014 року на суму 3 520,00 грн., за листопад 2015 року на суму 28 908,00 грн.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки, ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» подало заперечення, яким просило скасувати результати перевірки, викладені в акті.

За наслідками розгляду заперечення Головне управління Державної фіскальної служби України у місті Києві вирішено висновки акта залишити без змін, а заперечення залишити без задоволення.

09 серпня 2017 року з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві було прийнято:

податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на 179 017,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ПДВ на 48 642,00 грн. (32 428,00 грн. за податковими зобов'язаннями, 16 214,00 грн. за штрафними санкціями).

Вказані податкові повідомлення-рішення ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» отримало поштою 22 серпня 2017 року.

30 серпня 2017 року ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою, якою просило скасувати податкові повідомлення-рішення.

08 листопада 2017 року ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» отримало поштою рішення ДФС України від 03 листопада 2017 року про результати розгляду скарги, яким залишено без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» взято на облік в ДПІ у Печерському районі м. Києва 23.04.1998 №18385.

Основними видами діяльності, які мав право здійснювати позивач за період, що перевірявся визначено: надання допоміжних послуг у сфері добування інших корисних копалин та розроблення кар'єрів; виробництво бетонних розчинів, готових для використання; будівництво житлових і нежитлових будівель; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Згідно з документами, наданими до перевірки, встановлено, що в перевіряємому періоді ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» здійснювало операції з надання послуг перевезення (вантажними автомобілями та залізничними вагонами, що знаходяться на балансі підприємства); надання в оперативну оренду транспортних засобів та надання послуг їх супроводження; реалізація вапняного розчина власного виробництва.

Так, відповідно до акту перевірки встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Екодит» (ТОВ «Готліб»), Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдінг МВК», Товариством з обмеженою відповідальністю «Будпром ЛТД», Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгрембуд-1».

По відносинах ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» з ТОВ «Екодит» контролюючому органу була надана видаткова накладна для перевірки, згідно з якою отримано товар від контрагента позивача, а саме: генератор інверторний - 4 штуки.

Позивачем до видаткових накладних не надано товарно-транспорті накладні, які б містили такі показники: серія, №, дата довіреності на відпуск вантажу, час навантаження, розвантаження, що є порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Крім того, ТОВ «Готліб» перебуває на обліку в Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області сформовано облікову картку суб'єкта фіктивного підприємництва №142/8/10-06-07-04 від 12.01.2015 по ТОВ «Екодит» зареєстровано (переєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізувати повноваження.

ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» документально оформлювались операції з постачальником ТОВ «Трейдінг МВК».

Для перевірки була надана податкова накладна, згідно з якою отримано товар від ТОВ «Трейдінг МВК», а саме: поверхня склокерамічна електрична - 1 штука, духова шафа електрична - 1 штука.

Позивачем до видаткових накладних не надано товарно-транспорті накладні, які б містили такі показники: серія, №, дата довіреності на відпуск вантажу, час навантаження, розвантаження, що є порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві сформовано облікову картку суб'єкта фіктивного підприємництва по ТОВ «Трейдінг МВК» зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи.

В ході аналізу податкової звітності була відсутні будь-яка інформація про наявні складські приміщення, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Вищевказане свідчить про відсутність факту здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ «Трейдінг МВК» за перевіряємий період.

ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» документально оформлювались операції з постачальником ТОВ «Будпром-ЛТД».

До перевірки була надана видаткова накладна, згідно з якою отримано товар від ТОВ «Будпрлм-ЛТД», а саме дизельне паливо - 5 літрів.

Позивачем до видаткових накладних не надано товарно-транспорті накладні, які б містили такі показники: серія, №, дата довіреності на відпуск вантажу, час навантаження, розвантаження, що є порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

В ході аналізу інформаційної бази «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «Будпром-ЛТД» перебуває на обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві, видом діяльності являється: добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глиністого сланцю.

ГУ ДФС у Хмельницькій області сформовано облікову картку суб'єкта фіктивного підприємництва №101/8/22-01-21-12 від 25.06.2016 по «Будпром-ЛТД» зареєстровано (перереєстровано) та впроваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Поряд з цим, ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема: з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Згідно з пунктом 198.2. статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи вбачається, що необхідними та достатніми підставами для включення до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є придбання ним товару/послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Згідно з вимогами пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата складання податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, для формування податкового кредиту має бути наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Аналіз положень податкового законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: 1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); 2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; 3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; 4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т. ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; 5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Крім того, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Проаналізувавши надані позивачем документи в контексті наведених норм, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати такі документи первинними бухгалтерськими документами, які б підтверджували фактичне придбання позивачем товарів у контрагентів - ТОВ «Екодит» (ТОВ «Готліб»), ТОВ «Трейдінг МВК», ТОВ «Будпром ЛТД», ТОВ «Торгрембуд-1».

При цьому, суд зауважує, що платник податку повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів, що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства. Отже, заходи, спрямовані, зокрема, на отримання витягу з Єдиного державного реєстру та інших документів реєстраційного характеру, не є достатніми, позаяк отримані платником відомості не дозволяють кваліфікувати контрагента як добросовісного партнера, що гарантує виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників.

Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.03.2014 у справі № К/9991/26540/11.

Разом з тим, позивачем не доведена реальність операцій, оскільки не підтверджено час здійснення операцій, а також до матеріалів справи не надано жодних доказів наявності у контрагентів трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного чи іншого обладнання. Відтак, господарські операції, що відбулися оформлені лише документально.

Суд вважає, що така господарська діяльність без наявності на те поважної розумної економічної або іншої причини (ділової мети) підтверджує намір платника зменшити отримані доходи з метою несплати податків та отримати додаткову «вигоду» у вигляді зниження податкового навантаження, що обставини справи та надані документи підтверджують той факт, що зазначені господарські операції є безтоварними.

Фактичне не отримання товару, відсутність поважної розумної економічної або іншої причини здійснення таких операцій позбавляють платника податку права на податковий кредит за наслідками цих операцій навіть у випадку наявності належним чином оформлених податкових накладних та інших первинно-бухгалтерських документів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого адміністративного суду України від 20.02.2013 у справах № К/9991/59642/12 та № К/9991/59709/12.

Слід також зазначити, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності передбачає наявність розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності в цілому, а відтак і в кожній господарській операції, з яких складається господарська діяльність платника. Тобто господарські операції є такими, що вчинені у межах господарської діяльності, лише за наявності розумних економічних причин (ділової мети). Операція, позбавлена таких економічних причин, не підлягає відображенню в податковому обліку. Платник, плануючи господарську діяльність, повинен прагнути до отримання економічного ефекту за рахунок приросту (збереження) активів, а не від мінімізації податкових платежів та зменшення податкового навантаження. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.03.0216 у справі № К/800/35445/15.

Судом також враховується, що основними видами діяльності, які мав право здійснювати позивач за період, що перевірявся визначено: надання допоміжних послуг у сфері добування інших корисних копалин та розроблення кар'єрів; виробництво бетонних розчинів, готових для використання; будівництво житлових і нежитлових будівель; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для формування валових витрат, виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість суду належить з'ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, з матеріалів справи видно, що головною метою, яку переслідували сторони при укладенні договору, було одержання доходу винятково за рахунок необґрунтованої податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність, та, як наслідок, несплата податків до Державного бюджету України, що суперечить інтересам держави і суспільства та порушує публічний порядок, з урахуванням чого, вказаний Договір є нікчемним відповідно до ст. 228 ЦК України.

Доказів на підтвердження того, що позивач мав адміністративно-господарські можливості на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям та доказів наявності фактичних дій, спрямованих на виконання зобов'язань, суду не надано.

Так, відповідач вказував на те, що господарська діяльність позивача має ознаки нереальності здійснення господарських операцій, а укладені угоди не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а видані первинні документи не можуть підтвердити факт здійснення господарських операцій, які як наслідок, прямо впливають на оподаткування податком на додану вартість та податку на прибуток.

Таким чином, в ході судового розгляду справи, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність документального підтвердження товарності господарських операцій позивача та його контрагентів, що у свою чергу позбавляло б позивача права на декларування вказаних операцій.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, підсумовуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 244-246, 255, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Промвпровадження» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко