Справа № 826/11671/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Шрамко Ю.Т.
УХВАЛА

11 січня 2018 року Справа № 826/11671/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Адміністрації Державної прикордонної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Міністерства внутрішніх справ України та Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач-1), Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-2), Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - відповідач-3) про:

- визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України, яка полягала у не приведенні змісту Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 р. № 1081, у відповідність до положень Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов'язання Кабінету Міністрів України виконати вимоги пункту 2 розділу II Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №» 2011-XI та внести зміни до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081;

- визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України та Адміністрації Державної прикордонної служби України, яка полягає у не приведенні змісту Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за 16/14707, у відповідності до вимог Закону України від 15.09. 2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України та Адміністрації Державної прикордонної служби України виконати вимоги пункту 2 розділу II Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XI та внести зміни до Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за № 16/14707.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не приведення Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081, у відповідність до положень Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов'язано Кабінет Міністрів України виконати вимоги пункту 2 розділу II Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №» 2011-XI та внести зміни до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081;

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не приведення Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за 16/14707 у відповідність до вимог положень Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України та Адміністрацію Державної прикордонної служби України виконати вимоги пункту 2 розділу II Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XI та внести зміни до Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за № 16/14707.

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині вимог - відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами-1, 2 дійсно було допущено протиправну бездіяльність, що полягає у не приведенні відповідних нормативно-правових актів у відповідність до вимог Закону від 15.09.2015 p. № 683-VIII у визначені ним строки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача-3, яка полягає у не приведенні змісту Інструкції, затвердженої наказом Адміністрації ДПС України від 20.12.2007 р. № 1040, у відповідності до вимог Закону України від 15.09. 2015 p. № 683-VIII, суд першої інстанції виходив з того, що Адміністрація ДПС України координується МВС України і діє на підстав та на виконання його доручень, які в даному випадку до відповідача-3 не надходили.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачі - КМУ та Адміністрація ДПС України подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі

Апеляційна скарга КМУ обґрунтована тим, що на момент постановлення рішення суду позивач вже не перебував на військовій службі та Закон України від 15.09. 2015 p. № 683-VIII й відповідні нормативно-правові акти на нього не поширювалися, а також на те, що 31.10.2015 р. на виконання вказаного Закону КМУ було надано доручення МВС України подати пропозиції щодо приведення нормативних актів у відповідність до цього Закону, але пропозиції не надходили.

Апеляційна скарга КМУ Адміністрації ДПС України обґрунтована тим, що апелянт не має повноважень на розроблення відповідного проекту змін, може видавати лише накази організаційно-розпорядчого характеру, що головним розпорядником житла взагалі є Міноборони і воно вже підготувало відповідний проект внесення змін, а також, що Інструкція, затверджена наказом Адміністрації ДПС України від 20.12.2007 р. № 1040, на позивача не поширюється.

З цих та інших підстав, апелянти вважають, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

У ході апеляційного розгляду справи колегією суддів було встановлено, що для повного та всебічного встановлення обставин справи необхідним є витребувати у відповідача - КМУ додаткові докази у справі, а саме: оригінали та належним чином завірені копії документів, поданим МВС України КМУ на виконання його доручення від 31.10.2015 р., а також письмові пояснення з приводу того, яким чином зазначені звернення МВС України були враховані та/або опрацьовані КМУ і яким був результат їх розгляду, та відповідні докази.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Таким чином, враховуючи вищевстановлені обставини та наведені правові норми, з метою забезпечення всім учасниками справи можливості реалізувати їх процесуальні права, а також для забезпечення здійснення повного і всебічного апеляційного розгляду справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність витребувати вищевказані докази, встановити строк для їх подання та у зв'язку з цим відкласти судовий розгляд справи на іншу дату в межах встановленого адміністративним процесуальним законодавством строку розгляду апеляційних скарг, а саме на 31.01.2018 р. о 12:00 год.

Керуючись ст.ст. 229, 241-243, 248, 250, 309, ч. 2 ст. 321, ч. 2 ст. 325, 328 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Відкласти судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії на 11.01.2018 р. о 13:35 год.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: