Справа № 161/15388/17
Суддя: Олексюк А. В.
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/1039/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі - Шолом С.І.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ковальчук Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_8 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до Державної фіскальної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою заступника начальника Головного управління ДФС у Волинській області Харченко Т.В. про накладення адміністративного стягнення № 316/03-20-14-05 від 26.09.2017 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 163-15 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. Вказує, що дана постанова була винесена на підставі фактичної перевірки від 07.09ю2017 року№9247/03/20/14/05/25090398.

Позивач вказує, що перевірка проводилась без передбачених на це підстав, наказу керівника відповідача про проведення фактичної перевірки йому взагалі не вручався.

Просить суд, з врахуванням уточнених позовних вимог, визнати протиправними дії ГУ ДФС України у Волинській області з приводу проведення фактичної перевірки 07.09.2017 року ПП «Фірма «Орнамент» та скасувати постанову Головного управління ДФС у Волинській області № 316/03-20-14-05 від 26.09.2017 року про накладення адміністративного стягнення.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Судом встановлено, що на підставі наказу начальника Головного управління ДФС у Волинській області № 2396 від 01.09.2017 року та направлень на перевірку № 002414, № 002415, № 002469від 01.09.2017 року працівниками Головного управління ДФС у Волинській області була проведена фактична перевірка ПП «Фірма «Орнамент».

Крім того, встановлено, що на адресу Головного управління ДФС у Волинській області надійшло звернення від ОСОБА_5 про протиправні дії, які відбулися в магазині «Друзі», який знаходиться за адресою: Волинська область,. Луцький район, с. Гаразджа, вул. Лісова, 36.

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків.

Згідно норм пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення перевірки, та за наявності однієї із таких обставин, зокрема, письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування.

Дана перевірка була проведена у присутності продавців магазину «Друзі» ОСОБА_6, ОСОБА_7 та директора ПП «Фірма «Орнамент» ОСОБА_8

Згідно п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України копія наказу на проведення фактичної перевірки вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції.

Як вбачається з відмітки на наказі № 2396 від 01.09.2017 року, його копію отримала ОСОБА_6

За результатами проведеної фактичної перевірки був складений акт № 9247/03/20/14/05/25090398 від 07.09.2017 року, в якому встановлено наступні порушення: нещоденне роздрукування фіскальних звітних чеків, чим порушено п. 9 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/96-ВР «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із доповненнями; порушення порядку оприбуткування готівкових коштів в книзі обліку розрахункових операцій, чим порушено п. 2.2., 2.6 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637; реалізація алкогольних напоїв за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої, чим порушено вимоги постанови КМУ від 30.10.2008 року № 957 «Про встановлення мінімальних оптово-відпускних роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» із змінами та доповненнями.

07.09.2017 року відносно позивача були складені протоколи серії АА № 522437, 522438 про адміністративне правопорушення.

У зв'язку з відмовою директора ПП «Фірма «Орнамент» від підписання акту фактичної перевірки, працівниками Головного управління ДФС у Волинській області було складено акт про відмову від підписання акту акта перевірки № 344/03-20-14-05/25090398, у зв'язку із відмовою від отримання акту перевірки, булоскладено акт відмови від отримання акта перевірки № 345/03-20-14-05 /25090398, у зв'язку з відмовою від отримання протоколу про адміністративне правопорушення № 437 від 07.09.2017 року складно акт відмови від отримання протоколу № 522437 від 07.09.2017 року (а.с. 15-18).

Відповідно до п. 86.3 ст. 86 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта, посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представником чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин.

Згідно п. 86.6 ст. 86 Податкового кодексу України відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов'язку сплати визначеної контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов'язання.

За результатами розгляду протоколів серії АА № 522437, 522438 від 07.09.2017 року заступником начальника Головного управління ДФС у Волинській області Харченко Т.В. винесено постанову № 316/03-20-14-05 від 26.09.2017 року, згідно якої ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 163-15 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. (а.с. 2).

У частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Відповідно до норми статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління та за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відтак, складом адміністративного правопорушення є сукупність установлених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак, які характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення належать ознаки, притаманні об'єкту, об'єктивній і суб'єктивній сторонам та суб'єкту правопорушення.

Згідно з вимогами Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 15.12.2004 року № 637 (далі - Положення), підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку. Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватись. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використання РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно статті 163-15 КУпАП порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі перевищення граничних сум розрахунків готівкою, недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів - тягне за собою накладення штрафу на фізичну особу - підприємця, посадових осіб юридичної особи від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дія, передбачена частиною першою цієї статті, вчинена особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення, - тягне за собою накладення штрафу від п'ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 2.2 Положення передбачено, що підприємства здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу, як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків.

Пунктом 2.6 цього ж Положення визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Фізична особа-підприємець не веде касову книгу.

Відповідно до пунктів 6, 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» об'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані забезпечувати зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок протягом трьох років після їх закінчення та щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Відповідно до позиції Верховного Суду України висловленій в постановах №21-7а13 від 26.02.2013, №21-35а13 від 26.02.2013; №21-54а15 від 01.04.2014 року - висловив правову позицію про те, що п. 2.6. Положення № 637 передбачено два механізми оприбуткування готівки залежно від способу фіксації її надходження в касу:прибуткові касові ордери або фіскальні звітні чеки (РК). В разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац 3 статті 1 Указу № 436/95).

Отже, застосоване відповідачем адміністративне стягнення у розмірі 8500,00 грн. за несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів в книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних чеків є правомірним.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, в силу положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Представник позивача в судовому засіданні заперечуючи вину позивача, не навів будь-яких переконливих доказів в підтвердження відсутності вини останнього у вчиненому порушенні.

Разом з тим, суд вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, в ході розгляду справи надав достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і довів правомірність та обґрунтованість прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_8 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241-246, 255, 286, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_8 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк