Справа № 804/3704/17
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2018 рокусправа № 804/3704/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Лащенко Р.В.

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 р. (суддя Сидоренко Д.В.) в справі № 804/3704/17 за позовом Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» (далі ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_3 державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування рішення № НОМЕР_1 від 13.09.2016 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 1630586,01 грн. та нарахування пені в розмірі 1246598,98 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 р. здійснена заміна первісного відповідача ОСОБА_3 державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС правонаступником Дніпропетровським управлінням Офісу великих платників Державної фіскальної служби (далі Офіс).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неповного зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, прийняти нове рішення про задоволення позову.

До судового засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином. Позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість представника в іншому судовому засіданні, проте в задоволенні клопотання судом апеляційної інстанції відмовлено у звязку з не наданням доказів знаходження представника у відрядженні та неможливості забезпечення явки представника до судового засідання суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, визнавши неявку представника позивача до судового засідання такою, що відбулась без поважних причин, вважав за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колега суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.09.2016 р. відповідачем прийнято рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким накладено штраф у розмірі 1630586,01 грн. та нараховано пеню у розмірі 1246598,98 грн.

Встановивши, що згідно з розрахунком штрафних (фінансових) санкцій та пені за несвоєчасну сплату ЄСВ за січень, лютий 2016 р., терміном сплати до 22.02.2016 р. та 21.03.2016 р., фактична сплата ЄСВ за січень 2016 р. у загальному розмірі 3975545,18 грн. почалась з 13.07.2016 р., а фактична сплата ЄСВ за лютий 2016 року у загальному розмірі 4177384,91 грн. почалась з 04.08.2017 р., суд першої інстанції вважав, що позивачем за січень 2016 року по терміну сплати відповідно 22.02.2016 року не перераховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень 2016 року у розмірі 3975545,18 грн., яка остаточно погашена в період з 13.07.2016 року по 04.08.2016 року, тобто з затримкою на 164 календарних днів, а за лютий 2016 року по терміну сплати відповідно 21.03.2016 року не перераховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за лютий 2016 року у розмірі 4177384,91 грн., яка остаточно погашена в період з 04.08.2016 року по 05.09.2016 року, тобто з затримкою на 168 календарних днів, тому дійшов висновку про доведеність порушення законодавства в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за січень, лютий 2016 року із затримкою, що обумовлює правомірність застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» зареєстровано як юридична особа та перебуває на обліку як платник податків у Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

13.09.2016 р. відповідачем прийнято рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій в розмірі 1630586,01 грн. та нарахування пені в розмірі 1246598,98 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Підставою прийняття цього рішення є встановлення факту несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску за січень 2016 р. в сумі 3975545,18 грн. із затримкою на 164 календарних дні та за лютий 2016 р. в сумі 4177384,91 грн. із затримкою на 168 календарних днів.

Так, згідно зі звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за січень 2016 р. позивачем самостійно нарахована сума єдиного внеску, що підлягає сплаті, в розмірі 3975545,18 грн.; за лютий 2016 р. самостійно нарахована сума єдиного внеску, що підляже сплаті, в розмірі 4177384,91 грн.

Позивачем за січень 2016 р. по терміну сплати 22.02.2016 р. перераховано єдиний внесок в розмірі 3975545,18 грн., яка остаточно погашена в період з 13.07.2016 р. по 04.08.2016 р., тобто із затримкою на 164 календарних дні; за лютий 2016 р. по терміну сплати 21.03.2016 р. перераховано єдиний внесок в розмірі 4177384,91 грн., яка остаточно погашена в період з 04.08.2016 р. по 05.09.2016 р., тобто із затримкою на 168 календарних днів.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VІ (далі Закон № 2464-VI) визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (до яких відноситься позивач), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому за приписами частини 12 статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Частиною 11 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) сум єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

В силу частини 13 статті 25 Закону № 2464-VI нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Позивачем сплата єдиного внеску у вказані вище строки не заперечується, проте зазначається, що платежі повинні перераховуватись разом із виплатою заробітної плати, але у вказаний період часу по зарплаті на підприємстві існувала заборгованість. Оскільки ж саме виплати з останньої мають пріоритет, це виключало можливість сплати єдиного внеску.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що дійсно положеннями частини 12 статті 9 Закону № 2464 встановлений пріоритет виплат із заробітної плати, проте вказаною норма не містить приписів стосовно звільнення особи від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску. Крім того, судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідно до вимог Закону № 2464 фінансовий стан платника єдиного внеску не впливає на виплату єдиного внеску, а наявність у позивача заборгованості по заробітній платі та не звільняє його від обовязку сплати єдиного внеску у строки, визначені частиною 8 статті 9 Закону № 2464.

Доводи апелянта, що сплата єдиного внеску повинна відбуватись виключно разом із виплатою заробітної плати є безпідставними, оскільки зазначеними вище приписами Закону № 2464 встановлено правило, що дійсно така сплата повинна відбуватись разом із виплатою заробітної плати, проте в будь-якому випадку не пізніше 20 числа місяця, що слідує за тим, в якому нарахований цей внесок.

Судова колегія також погоджується із судом першої інстанції стосовно безпідставності посилання позивача на те, щодо прийняття спірного рішення відповідач повинен був провести перевірку, оскільки за приписами пункту 4 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449), факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.

Отже, при порушенні платником частини 8 статті 9 Закону України і наступному прийнятті рішення відповідно підпункту 2 пункту 2, пункту 4 розділу VIІ Інструкції № 449 складення акту перевірки не передбачено.

Апелянт також вказує на неправомірність застосування відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій відповідно додатку 12 до Інструкції № 449, проте оскаржуване рішення контролюючим органом прийнято з підстав того, що відповідно до абзацу 3 підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції № 449 за несплату (неперерахуваня) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум до 01.01.2015 року та 20 відсотків своєчасно не сплачених сум з 01.01.2015. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12. При застосуванні штрафів, визначених підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції № 449 приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюване рішення прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку з чим підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята законно та обґрунтовано, апеляційна скарга позивача не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 р. позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення остаточного судового рішення у справі.

Оскільки апеляційна скарга залишається судом апеляційної інстанції без задоволення, відстрочений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 47473,55 грн. підлягає стягненню з апелянта відповідно до ч. 2 ст. 133, ст. 139 КАС України.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 р. в справі № 804/3704/17 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 р. в справі № 804/3704/17 за позовом Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_4» () до спеціального фонду Державного бюджету України відстрочений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 47473 (сорок сім тисяч чотириста сімдесят три) грн. 55 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 09.01.2018 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.01.2018 р.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко