Справа № 817/1479/17
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2018 року м. Рівне №817/1479/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві), якими ФОП ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2015 рік на суму 48549,27 грн., за 2016 рік на суму 200571,59 грн. та за 2017 рік на суму 56691,04 грн.

Свої позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що вона є фізичною особою-підприємцем та платником єдиного податку, на зазначеній земельній ділянці розташована галерея, яку вона використовує у своїй господарській діяльності, а тому відповідно до пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України вона не повинна платити податок за земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомості, який використовується для ведення господарської діяльності.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію обґрунтував тим, що галерея позивачки розташована у багатоповерховому будинку, а тому вона є користувачкою земельної ділянки, яка розташована під зазначеною галереєю. Відповідно до ст. 269 ПК України платниками земельної ділянки є власники та землекористувачі. Згідно зі ст. 270 ПК України базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації; площа земельних ділянок. Згідно з узагальнюючою податковою консультацією щодо сплати земельного податку власниками нежитлових приміщень, платниками єдиного податку фізичними особами-підприємців, яка затверджена наказом Державної податкової служби від 23.11.12 №1051, якщо право власності на земельну ділянку оформлене на фізичну особу (фізичну особу-підприємця) і земельна ділянка використовується ним для провадження господарської діяльності, то такий підприємець (платник єдиного податку) звільняєтеся від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку. Таким чином, фізична особа-підприємець - платник єдиного податку, яка придбала будівлю, споруду (їх частину), нежиле приміщення (їх частину) у багатоквартирному житловому будинку, але право власності на таку земельну ділянку не оформила, сплачує земельний податок на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території незалежно від обраного нею виду господарської діяльності.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 03.01.2018 суд, на підставі приписів ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв'язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання та клопотанням позивача, ухвалою від 03.01.2018 перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця з 21.06.2006. Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 22-25, 26-27, 28-29).

Відповідно до Витягу з реєстру платників єдиного податку № 843 від 18.05.2015 протягом 2015, 2016, 2017 років фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування та була платником єдиного податку (а.с. 30).

Згідно договорів купівлі-продажу часток нежилих приміщень від 24.05.2011 та 08.09.2011 ОСОБА_1 придбала у власність нежитлове приміщення загальною площею 477,7 кв.м., яке розташоване у багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-14, 15-21).

Зазначене приміщення використовується ФОП ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності в якості виставкового залу для організації виставок предметів живопису (а.с. 81-165).

В квітні 2016 ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві обрахувало, що оскільки ОСОБА_1 має площу нежитлового приміщення у багатоповерховому будинку 339,81 кв.м., то використовує земельну ділянку під цим приміщенням також 339,81 кв.м.

Разом з тим, в квітні 2017 ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві обрахувало, що оскільки ОСОБА_1 має площу нежитлового приміщення у багатоповерховому будинку 339,81 кв.м., то використовує земельну ділянку під цим приміщенням також 339,81 кв.м.

21.04.2016 уповноваженою особою ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № 313-1305 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 200558,18 грн. (а.с. 55).

26.04.2017 уповноваженою особою ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № 1 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 56691,04 грн. (а.с. 80).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пп.пп. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пп.пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з ст.ст. 125, 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення ст. 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Таким чином, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені. При цьому обов'язок сплати земельного податку не ставиться в залежність від факту реєстрації права власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України, та виникає у фізичної особи з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №21-3517а15 та від 07 липня 2015 року у справі №21-775а15.

Проте, у межах спірних правовідносин вказана позиція Верховного Суду України не може бути застосована, оскільки, як встановлено судом, позивач є платником єдиного податку та використовує спірне приміщення для провадження господарської діяльності (здає його в оренду). У свою чергу у наведених вище постановах Верховного Суду України не досліджувалось питання особливостей справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності.

Крім того, аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Водночас, згідно з п. 286.6 ст. 286 ПК України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Як вбачаться з матеріалів справи, позивач є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягами про Державну реєстрацію прав та витягами про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, яке, відповідно до договору оренди приміщення виставкового залу № 1/01-12 від 01.12.2012 та актів прийому-передачі, здано в оренду ТОВ «Бритмарк» (а.с. 81-83, 84-110).

При цьому, суд не може взяти до уваги посилання відповідача, як на підставу правомірності спірних рішень, на те, що позивачу нараховано земельний податок саме як фізичній особі, а не як фізичній особі-підприємцю, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку третьої групи, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 18.05.2015 № 843, з якого вбачається, що видами діяльності позивача є, зокрема, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Так, відповідно до пункту 269.2 статті 269 Податкового кодексу України передбачає, що особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Згідно з ст. 796 ЦК України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З системного аналізу викладених норм слідує, що у разі надання в оренду будівель, споруд або їх частин за договором оренди, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також яка прилягає до будівлі або споруди, тобто підприємницька діяльність наймодавців провадиться обов'язково за рахунок здачі в оренду майна і земельної ділянки, а отже така фізична особа-підприємець (власник нежилого приміщення), будучи платником єдиного податку, звільняється від нарахування (сплати) та подання податкової звітності з земельного податку. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 18.03.2013 у справі № К/9991/62396/12, від 05.08.2013 у справі № К/800/2284/13, від 22.04.2014 у справі № К/800/63438/13, від 12.06.2014 у справі № К/800/61784/13, а також в узагальнюючій податковій консультації щодо плати земельного податку власниками нежитлових приміщень, платниками єдиного податку - фізичними особами - підприємцями, затверджений наказом Державної податкової служби України від 23.11.2012 № 1051.

Враховуючи викладене у сукупності, а також те, що позивач є платником єдиного податку і використовує нежитлове приміщення для провадження підприємницької діяльності, суд прийшов до висновку, що нарахування позивачу податкового зобов'язання зі сплати податку за землю за використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, є необґрунтованим та безпідставним, у зв'язку з чим, винесені ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкові повідомлення-рішення від 21.04.2016 № 313-1305 та від 26.04.2017 № 1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині скасувати податкового повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києва, якими ФОП ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2015 рік на суму 48549,27 грн., то суду слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим, у ході розгляду справи, судом не встановлено наявність податкового повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києва, якими ФОП ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2015 рік на суму 48549,27 грн., що могло спричинити порушення прав, свобод та інтересів, які підлягають захисту.

Вказані обставини не доведені належними, допустимими та достовірними доказами ні позивачем, ні відповідачем у письмових запереченнях.

Крім того, зі змісту письмових заперечень відповідача судом встановлено нарахування позивачу податкового зобов'язання зі сплати податку за землю лише за 2016 та 2017 роки.

Таким чином, оскільки зазначена частина позовних вимог є необґрунтованою, то у її задоволенні суду слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень частково обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача частково правомірні, обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє частково як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити частково.

Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Враховуючи наведене вище, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві судовий збір у розмірі 2572 (дві тисячі п'ятсот сімдесят дві) грн. 49 коп. сплачений згідно квитанції № 1006-5771-7765-9325 від 03.10. 2017 року (а.с. 2).

Керуючись ч. 9 статті 205, статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 21.04.2016 № 313-1305 та від 26.04.2017 № 1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Інд н. НОМЕР_1, АДРЕСА_2) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, 04655, вул. Турівська, 12, м. Київ) судовий збір у розмірі 2572 (дві тисячі п'ятсот сімдесят дві) грн. 49 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Зозуля Д.П.