Справа № 201/16097/17
Суддя: Трещов В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/201/437/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Трещова В.В., при секретарі - Ткаченко К.О., розглянувши за участю позивача та представника відповідача у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про зобов'язання поновити право та стягнення шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до ЦОУ ПФУ в м. Дніпрі, в якому просить суд зобовязати відповідача поновити порушені права позивача та стягнути на користь позивача немайнову шкоду, спричинену протиправними діями відповідача в розмірі 20000 грн. (а.с. 2).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду було визнано протиправними дії ЦОУ ПФУ в м. Дніпрі щодо неприйняття заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком у період з 31.10.2016р. по 28.02.2017р. та неприйняття заяви про попередній розрахунок пенсії у період з 31.10.2016р. по 04.11.2016р.; визнано протиправними дії ЦОУ ПФУ в м. Дніпрі щодо несвоєчасного розгляду заяв (несвоєчасного подання відповідей) ОСОБА_1 від 04.11.2016р. та від 11.01.2017р. Позивач вважає, що відповідач своїми протиправними діями завдав йому немайнової (моральної) шкоди, яку оцінює в розмірі 20000 грн. та які просить стягнути з відповідача на свою користь.

Позивач у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав та просив суд їх задовольнити, з підстав викладених у позові та доказів, наявних в матеріалах справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні 05.12.2017 року проти задоволення позову заперечувала, надала суду письмові заперечення проти позову.

Представник відповідача в судове засідання 19.12.2017 року не зявився, надав клопотання в якому у звязку із хворобою представника Управління просив відкласти розгляд справи на іншу дату. Суд відмовив у задоволенні поданого клопотання представника відповідача, оскільки останнім не було надано суду доказів того, що відповідач не має можливості направити до суду іншого представника ЦОУ ПФУ в м. Дніпрі, оскільки Управління є юридичною особою з певним штатом працівників. Крім того, в матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача, при цьому суд враховує, що в судовому засіданні 05.12.2017 року представник відповідача вже сформулювала та висловила свою позицію, що дозволяє суду розглянути дану справу в даному судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 був допитаний у судовому засіданні у якості свідка за власною заявою і надав покази аналогічні даним викладеним ним у позові.

Відповідно до заперечень, наданих відповідачем, правова позиція ЦОУ ПФУ в м.Дніпрі полягає у тому, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом виходячи із сукупності обставин, які свідчать як про факт заподіяння такої шкоди так і глибини завдання такою шкодою моральних страждань. Проте, позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування розміру немайнової шкоди, який заявлено до відшкодування, хоча вказані обставини підлягають доказуванню, як і сам факт заподіяння моральної шкоди.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАСУ передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 31.10.2016р. ОСОБА_1 звернувся до ЦОУ ПФУ в м. Дніпрі з метою призначення пенсії, проте посадові особи відповідача відмовилися прийняти документи, посилаючись на їх невідповідність та порекомендували звернутися з заявою про попередній розрахунок пенсії, проте й таку заяву позивач не мав змоги подати у звязку з відсутністю відповідного працівника.

28.02.2017р. позивач повторно намагався подати заяву про призначення пенсії, проте остання не була прийнята відповідачем.

Пенсія ОСОБА_1 була призначена 09.03.2017р., що підтверджується протоколом № 1106 від 13.03.2017р. та заявою про призначення пенсії від 09.03.2017р. (а.с. 20 25).

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Згідно з п.п. 1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 4.1 Порядку встановлено, що заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017р. було визнано протиправними дії ЦОУ ПФУ в м. Дніпрі щодо неприйняття заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком у період з 31.10.2016р. по 28.02.2017р. та неприйняття заяви про попередній розрахунок пенсії у період з 31.10.2016р. по 04.11.2016р.; визнано протиправними дії ЦОУ ПФУ в м. Дніпрі щодо несвоєчасного розгляду заяв (несвоєчасного подання відповідей) ОСОБА_1 від 04.11.2016р. та від 11.01.2017р. (справа № 200/3682/17) (а.с. 20 25).

24.05.2017р. постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська визнано протиправними дії ЦОУ ПФУ в м. Дніпрі, що полягають у неприйнятті до розгляду параграфів 94 і 103 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_1 проти України № 2» від 26.02.2015р. при поданні ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії за віком у період з 31.10.2016р. по 09.03.2017р. (справі № 200/4901/17) (а.с. 34 35).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 129 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобовязання відповідача поновити порушені права позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині з огляду на те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017р. визнано протиправними дії ЦОУ ПФУ в м. Дніпрі щодо неприйняття заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком у період з 31.10.2016р. по 28.02.2017р. та неприйняття заяви про попередній розрахунок пенсії у період з 31.10.2016р. по 04.11.2016р.

Оскільки судовим рішенням, що набрали законної сили, встановлені факти порушення прав позивача щодо неприйняття 31.10.2017р. його заяви про призначення пенсії, та як результат, пенсія позивачу була призначена лише 09.03.2017р., то порушені права позивача підлягають поновленню шляхом встановлення дати прийняття заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком - 31.10.2016р. та встановлення дати подання ним заяви про попередній розрахунок пенсії позивача - 31.10.2016р.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно п. 3 до Постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо) яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У даній справі суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів спричинення йому відповідачем моральної шкоди та її розміру, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ЦОУ ПФУ в м. Дніпрі про зобов'язання поновити право та стягнення шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ч.ч. 3 5 ст. 139 КАС України, враховуючи, що позивач та відповідач по справі на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про те, що судові витрати по справі слід віднести на рахунок Держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241, 242,243,244,246 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі поновити порушені права позивача шляхом встановлення дати прийняття заяви ОСОБА_3 про призначення пенсії за віком - 31.10.2016 року та встановлення дати подання ним заяви про попередній розрахунок пенсії позивача - 31.10.2016 року.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Трещов