Справа № 539/2485/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Гудков С.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

19 грудня 2017 р. м. ХарківСправа № 539/2485/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Мельнікової Л.В.

суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 Кузминічни, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 листопада 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 Кузминічни, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

22 вересня 2017 року позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом, яким просять:

визнати протиправним застосування відповідачем Лубенським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області (далі пенсійний орган, Лубенське ОУПФУ) при нарахуванні та виплаті належних їм державних пенсій підзаконних актів Кабінету Міністрів всупереч прямим нормам Конституції України;

зобовязати відповідача нараховувати та сплачувати належні їм державні пенсії в розмірі не меншому, ніж половина розміру державних пенсій їх померлих чоловіків, визначених Законами України від 01 липня 1992 року № 2532-ХП та 17 червня 1993 року № 3285-ХП, тобто в усіх випадках не нижче: - І групі інвалідності трьох з половиною мінімальних заробітних плат, або 5 мінімальних пенсій за віком, на вибір позивача, - по ІІ групі інвалідності 2,5 мінімальних заробітних плат, або 4 мінімальних пенсій за віком, на вибір позивача; - по ІІІ групі інвалідності 1,5 мінімальних заробітних плат, або 3 мінімальних пенсій за віком, на вибір позивача.

Позивачі зазначають, що право на отримання від держави компенсації втрати працездатності, є частиною природного права людини на працю. Його розмір визначений законами, базується на гарантіях держави, яка взяла на себе всю відповідальність за втрату працездатності їх чоловіків від дії понаднормованих рівнів радіації при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Вказують, що оскільки їх чоловіки померли з вини держави, яка н6е надала їм здорових та безпечних умов праці під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, позивачі мають всі права після смерті чоловіків отримувати половину всіх належних їм пенсій в розмірі, який був законодавчо визначений для померлих чоловіків і не може бути меншим, ніж це гарантовано статтями 3, 8, 21 та 22 Конституції України. 19 серпня 2017 року позивачам була надана відповідь № 151/Л-02, згідно якої, державні гарантії, надані позивачам різними редакціями Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, скасовані постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VІІ. Зазначають, що на підставі цього хибного ствердження відповідач відмовляється нараховувати та сплачувати належні їм державні пенсії, в розмірах, встановлених Законами України.

Постановою Лубенського міськрайонного суду від 08 листопада 2017 року в задоволені адміністративного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням внесених змін у профільний Закон, який регулює нарахування та виплату пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відсутні підстави для нарахування і виплати їх у інших розмірах.

Суд зазначив, що відповідач, здійснюючи позивачам відповідні випалти у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законодавством України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на те, що рішення суду прийнято всупереч діючій Конституції України, переінакшує зміст основних її приписів, є фарисейським по своїй суті, чим порушує всі можливі норми матеріального права, просять скасувати постанову суду Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 листопада 2017 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити їх вимоги в повному обсязі.

Скаржники зазначають, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч.3 ст. 22 Конституції України). Таким чином, органи державної влади, яким є і відповідач у справі, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

В письмових запереченнях на адміністративний позов /а.с. 30-31/ пенсійний орган зазначає про те, що з 01 січня 2015 року визначення розміру пенсії учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС регламентується Кабінетом Міністрів України, яким 23 листопада 2011 року своєю постановою № 1210 визначено порядок нарахування та розмір виплат особам, які постраждали в наслідок ЧАЕС. Відповідач зазначає, що у Рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року по справі № 20-рп/2011, Суд відзначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. На сьогодні позивачі перебувають на обліку в управлінні та отримують різні види пенсії, з жодними заявами до управління вони не звертались.

Судом установлено, що позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 перебувають на обліку в Лубенському ОУПФУ та отримують пенсію, яка призначена на умовах: - Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за віком - ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8; Закону України 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-XII) у звязку з втратою годувальника - ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_5

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 перебувають на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та отримують пенсію у звязку з втратою годувальника, що призначена на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Статтею 54 Закону № 796-XII в редакції, що була чинною до 01 січня 2015 року, визначалось, окрім іншого, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» текст статті 54 Закону № 796-XII викладений у такій редакції:

«Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань».

Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7І, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог цих позивачів, оскільки означені позивачі не отримують пенсію, призначену на умовах Закону № 796-XII у звязку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011 встановлено, що Верховна Рада України, доповнивши пунктом 4 розділ VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

На виконання пункту сьомого Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення змін в Закон України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України були прийняті постанови від 06 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» та від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 1210).

Відповідно до преамбули зазначеного Порядку він визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України надання права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язуються з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року (далі по тексту - Закон № 79-VIII, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Законом № 79-VIII регламентовано право Кабінету Міністрів України щодо визначення розміру пенсії у звязку з втратою годувальника, яка призначається на умовах Закону № 796-XII.

За приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів зазначає, що принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства», - у рішенні від 07 липня 1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» цей Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський Суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії).

Враховуючи вищеозначене, колегія суддів відхиляє аргументи, наведені скаржниками в обґрунтування апеляційної скарги, погоджуючись з аргументами, викладеними у письмовому відзиві на адміністративний позов пенсійним органом. Наведене також дає підстави колегії суддів дійти висновку про те, що права позивачів, за захистом яких вони звернулись до суду відповідачем не порушені.

Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині < > є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справами (пункт перший частини першої статті 317 КАС України).

За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308).

Судом першої інстанції неповно зясовані обставини справи, а саме, - не встановлений факт відсутності між відповідачем та позивачам ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 правовідносин, які регламентуються Законом № 796-XII щодо призначення та визначення розміру державної пенсії у звязку з втратою годувальника.

Оскільки зазначений аргумент, не викладений скаржниками в апеляційній скарзі, у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження для застосування наслідків, передбачених пунктом першим частини першої статті 317 КАС України.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Підстави, для розподілу судових витрат відсутні, оскільки сторони в силу Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до положень частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З підстав, встановлених частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного, керуючись статтями 126, 139, 229, 292, 293, 308-310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 Кузминічни, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 залишити без задоволення, а постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 листопада 2017 року - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її оголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_11 ОСОБА_12

Постанова у повному обсязі складена і підписана 29 грудня 2017 року.