Справа № 826/14395/16
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19 грудня 2017 року № 826/14395/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А., секретаря судового засідання Сома П.А., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом про: визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06.06.2016, індексний номер 29915863; зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ТОВ "Кей-Колект" право власності на квартиру за адресою: 02152, АДРЕСА_1, що здійснена 06.06.2016.

Позов мотивовано тим, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято з численними порушеннями законодавства, не було враховано під час прийняття спірного рішення положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті".

Представник позивача в судовому засіданні 19.12.2017 позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги, зазначаючи, що достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення про проведення державної реєстрації є Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті".

Представник ТОВ "Кей-Колект" в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у письмових поясненнях на позовну заяву, зазначивши, що позивач укладаючи іпотечний договір погодилась з умовою договору, яка передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання нею зобов'язань за кредитним договором до іпотекодержателя переходить право власності на предмет іпотеки, що є згодою позивача на перехід права власності (відчуження) до іпотекодержателя в майбутньому у разі настання чітко визначених обставин. Відносно Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", то представник зазначив про недоведеність позивачем факту, що спірне нерухоме майно є єдиним житлом та постійним місцем проживання. Оскільки звернення стягнення на квартиру було здійснено на підставі застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то відповідне відчуження вважається таким, що здійснено за згодою власника, а тому положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не можуть бути застосовані.

Відповідач - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, участі повноважного представника у судових засіданнях не забезпечив, заперечень до суду не надав, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено договір іпотеки від 30.07.2008 №91289, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В.

Відповідно до пункту 1.1 цього договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки на дату укладання договору становить 637.798,00 грн.

Згідно з договором від 30.07.2008 №0, укладеного між АКБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1, позивачу надано кредит 90.000,00 доларів США, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банком прийнято в заставу квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Цільове призначення кредиту - споживчий кредит.

До матеріалів справи додано договір факторингу від 13.02.2012 №2, який укладено муж Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект".

Згідно з витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація змін) ТОВ "Кей-Колект" зазначено як іпотекодержатель за договорами 649-650 від 13.02.2012.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29915863 від 06.06.2016, за яким власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, зазначено ТОВ "Кей-Колект".

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень визначено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV.

Як уже зазначалось, відповідачем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06.06.2016, індексний номер 29915863 та внесено запис про реєстрацію за ТОВ "Кей-Колект" право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач в жодне з судових засідань не прибув, письмових пояснень щодо позову та доказів до суду не надав.

Під час судового засідання, 19.12.2017, представник позивача зазначила, що достатньою підставою, якою вона обґрунтовує позовні вимоги, є положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 №1304-VII та просила здійснювати судовий розгляд справи по суті за наявними в судовій справі доказами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (набрав чинності 07.06.2014) протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (пункт 1).

Отже, на момент прийняття, 06.06.2016, відповідачем рішення про здійснення реєстраційної дії про реєстрацію за ТОВ "Кей-Колект" права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 діяв мораторій щодо примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку".

Як уже зазначалось, між позивачем та АКБ "УкрСиббанк" укладено договір іпотеки від 30.07.2008 №91289. Згідно з пунктом 1.1 договору ОСОБА_1 (іпотекодавець) передає в іпотеку АКБ "УкрСиббанк" (іпотекодержатель) квартиру за адресою: 02152, АДРЕСА_1, предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації житла районної у м. Києві державної адміністрації 13.08.2007, згідно з розпорядженням від 13.08.2007 №69-1113 та яке зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 01.11.2007 реєстрова книга №3569, у довідці-характеристиці Київського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 21.07.2008 №1402831 зазначено, що предмет іпотеки - квартира складається з двох жилих кімнат, загальною площею 43,30 кв.м., жилою площею 25,30 кв.м. Договір укладений з метою забезпечення виконання основного зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту від 30.07.2018 №0, за яким ОСОБА_1 отримала 90.000,00 доларів США споживчого кредиту.

Розділом 5 договору іпотеки від 30.07.2008 №91289 встановлено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (5.1), позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки (5.2): передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (5.2.1); отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку". Крім того, підпунктом 4.1.1 цього договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або позичальником будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Обставина щодо невиконання позивачем зобов'язання за договором споживчого кредиту від 30.07.2018 №0 учасниками справи не заперечувалась.

Щодо поширення на позивача Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", то суд зазначає, що позивачем отримано споживчий кредит 90.000,00 доларів США, для забезпечення виконання цього договору на підставі договору іпотеки від 30.07.2008 №91289 передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа якої відповідно умов цього договору 43,30 кв.м. Площа квартири також підтверджується копією технічного паспорта, долученої до матеріалів судової справи. Згідно з даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) відсутня інформація про право власності на нерухоме майно, наявний лише запис від 09.03.2011 про арешт нерухомого майна на підставі постанови виконавчого провадження від 10.02.2011 (сума стягнення 925.165,92 грн.). У паспортних даних позивача місцем реєстрації зазначено АДРЕСА_1.

Отже, враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 громадянкою України (паспорт НОМЕР_2) отримано споживчий кредит від резидента АКБ "УкрСиббанк" (ідентифікаційний код 09807750) в іноземній валюті, для забезпечення виконання якого передано в іпотеку квартиру відповідно до Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 №898-IV, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м та є місцем проживання позивача, водночас відсутнє інше нерухоме житлове майно, суд дійшов висновку, що позивач є суб'єктом, на якого поширюються норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Суд не погоджується з доводами представника третьої особи, що перереєстрація права власності квартири не є примусовим стягненням, відчуженням в розумінні Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Преш за все суд звертає увагу на підпункти 4.1.1, пункти 5.1, 5.2 договору іпотеки від 30.07.2008 №91289, якими передбачено можливість в рамках позасудового врегулювання спору, в разі невиконання позивачем зобов'язань за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки. Внесення нотаріусом як державним реєстратором запису, на підставі якого право власності перейшло від позивача до іпотекодержателя є фактичним відчуженням нерухомого майна, оскільки позивач втратив право володіти, розпоряджатися, а вразі відчуження власником, що є його правом, квартири третім особам, позивач втратить можливість користуватися квартирою. Крім того, в підпунктах 5.2.1 та 5.2.2 договору іпотеки від 30.07.2008 №91289 умовою звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності іпотекодержателю, отримання права іпотекодержателем продати предмет іпотеки повинно відбуватись на підставі окремого договору. Доказів укладення договорів на підставі вказаних положень договору іпотеки від 30.07.2008 №91289 до суду не надано, учасники спору про існування таких договорів суд не повідомляли. Відтак твердження представника третьої особи, що відчуження відбулось за згодою позивача на підставі договору іпотеки є хибним, стягнення відбулось без волевиявлення позивача (без її згоди).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як уже зазначалось, застереження в договорі іпотеки від 30.07.2008 №91289 щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності іпотекодержателю на предмет іпотеки, отримання права іпотекодержателем продати предмет іпотеки повинно відбуватись на підставі окремого договору. Представники позивача та третьої особи не повідомляли суд про укладення окремої угоди відповідно до вказаних положень.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав у нотаріуса приймати рішення про внесення реєстраційного запису щодо права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки. В даному випадку, відсутність окремого договору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов договору іпотеки від 30.07.2008 №91289 щонайменше дає підстави для сумніву стосовно відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, зокрема відносно підстав для припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (пункт 5 частини першої). Слід врахувати, що за змістом статті 27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (пункт 14 частини першої). Судом зазначалось, що договір іпотеки в разі звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки не може бути підставою набуття права власності, позаяк окремих договорів, як це передбачено договором іпотеки, не укладалось.

Крім того, суд вважає, що нотаріусом під час вирішення питання про внесення запису необхідно було врахувати положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", положення якого є достатньою підставою для відмови у внесенні запису про право власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за наявності відповідних умов, підстав (поширення вимог Закону на іпотекодавця). Вимоги зазначеного Закону відповідачем не враховані, ТОВ "Кей Колект" необхідних документів згідно з вимогами цього Закону для реєстрації не подавались.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06.06.2016, індексний номер про реєстрацію за ТОВ "Кей-Колект" права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідача скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис 29915863, то суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно належним способом виконання рішення суду в цій справі про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса Щелкова Д.М. щодо внесення запису 29915863 є внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав на підставі рішення суду. Відтак визнання протиправним та скасування рішення, на підставі якого внесено запис, є достатнім для захисту інтересів позивача.

Під час судового розгляду справи представником третьої особи заявлено одночасно клопотання про залишення позовної без розгляду в зв'язку з пропущенням строку звернення до суду та закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Судом усними ухвалами було відмовлено в задоволенні цих клопотань.

Щодо строку звернення до суду, то суд вважає, що позивачем дотримано шестимісячного строку звернення до суду, оскільки реєстраційну дію вчинено 06.06.2016, водночас позовну заяву подано до адміністративного суду 15.09.2016, тобто в межах шестимісячного строку.

Стосовно закриття провадження у справі, то суд вважає, що в даному випадку оскаржується рішення нотаріуса як державного реєстратора, який здійснював владні функції стосовно прийняття рішення та внесення запису до відповідного реєстру (наприклад, постанова Верховного Суду України від 25.04.2017, ЄДРСР - 68428047). Доходячи такого висновку, судом взято до уваги, що позивачем під час подання позову про визнання недійсним договору іпотеки не заявлялась вимога про скасування рішення реєстратора про внесення запису 29915863. Такий висновок суду відповідає вимогам частини третьої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду. Наведене також кореспондується з вимогами абзацу другого частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Оскільки в позовній заяві позивач не просила стягнути з відповідача судовий збір, представник позивача не наполягала на цьому в судовому засіданні, судом питання розподілу судових витрат в цьому судовому рішенні не вирішувалось. Однак це не позбавляє права позивача звернутись до суду з заявою про вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06 червня 2016 року, індексний номер 299915863.

У задоволенні решти адміністративного позову відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса реєстрації: 02152, АДРЕСА_1).

Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович (реєстраційне посвідчення від 24.10.2001 НОМЕР_3, адреса здійснення діяльності: 04080, АДРЕСА_6).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділ VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення виготовлено 29 грудня 2017 року.

Суддя В.А. Донець