Справа № 826/8164/16
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 грудня 2017 року № 826/8164/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Амельохіна В.В., суддів: Качура І.А., Келеберди В.І. при секретарі Грабовському В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства юстиції України, Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича
провизнання протиправними дій, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - Заінчковського Д.А.

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 19 грудня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач-1) та Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича (далі по тексту - відповідач-2) про:

- визнання протиправними дії відповідача - 2 щодо утворення Комісії та дії Комісії щодо складення довідки від 21.04.2016р. за результатами службової перевірки щодо неналежного ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, стосовно ОСОБА_1;

- визнання протиправним та скасування наказу №2366/к від 28.04.2016р. про звільнення позивача;

- поновлення позивача на посаді директора Департаменту антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки Міністерства юстиції України з 28.04.2016р.;

- стягнення з Міністерства юстиції України на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, зобов'язавши при цьому Міністерство юстиції України сплатити всі обов'язкові платежі та податки.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю звільнення позивача з посади директора Департаменту антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідачів проти задоволення позову заперечив, посилаючись на правомірність звільнення позивача з посади директора Департаменту антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки Міністерства юстиції України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З 28 травня 2015 року ОСОБА_1 призначений на посаду директора Департаменту антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки Міністерства юстиції України.

У зв'язку з надходженням до Міністерства юстиції України подання Генеральної прокуратури України від 01.04.2016р. №32-129-вих16 Міністром юстиції видано наказ «Про проведення службової перевірки» від 13.04.2016р. №1638/к та утворено Комісію для проведення службової перевірки щодо обставин неналежного ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення з метою об'єктивної перевірки обставин, викладених у поданні.

28 квітня 2016 року за результатами проведеної службової перевірки, на підставі довідки Комісії Міністром юстиції було видано наказ від 28.04.2016р. №2366/к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» (за порушення присяги державного службовця).

Не погоджуючись з оскаржуваними діями відповідача - 2 та наказом про звільнення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними дії відповідача - 2 щодо утворення Комісії та дії Комісії щодо складення довідки від 21.04.2016р. за результатами службової перевірки щодо неналежного ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, стосовно ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, до Міністерства юстиції України надійшло від Генеральної прокуратури України подання від 01.04.2016р. №32-129-вих16, в якому останній вимагав провести службове розслідування за фактом неналежного ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов'язані з корупцією правопорушення.

Міністром юстиції України видано наказ «Про проведення службової перевірки» від 13.04.2016р. №1638/к та утворено Комісію для проведення службової перевірки щодо обставин неналежного ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення з метою об'єктивної перевірки обставин, викладених у поданні.

21 квітня 2016 року за результатами проведеної службової перевірки Комісією складено Довідку, згідно якої, обставини неналежного ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинити корупційні правопорушення, викладені у поданні Генеральної прокуратури України від 01.04.2016р. №32-129вих16, які стали підставою для призначення цієї перевірки, в цілому, підтвердились; причиною неналежного ведення Реєстру є несумлінне ставлення директором Департаменту ОСОБА_1 до виконання своїх службових обов'язків; усі технічні та організаційні можливості опрацювати до 01.05.2016р. усю наявну заборгованість з внесення інформації до Реєстру лише силами працівників Департаменту наразі наявні; існують підстави для застосування до директора Департаменту антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки Міністерства юстиції України ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення за неналежне виконання службових обов'язків.

Запропоновані заходи спрямовані на усунення виявлених під час службової перевірки недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення цієї службової перевірки.

Приймаючи рішення у даній частині позовних вимог суд враховує те, що частиною третьою статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014р. № 1700-VII визначено, що з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, порядок проведення службового розслідування осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування визначений постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000, № 950 "Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" (станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Порядок).

Пунктом 1 Порядку визначено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування:

у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян;

у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства;

на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри;

з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України "Про запобігання корупції" в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа (п. 2 Порядку).

Відповідно до п. 3 Порядку рішенням щодо проведення службового розслідування визначається голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, мета і дата початку та закінчення службового розслідування. Термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

До участі у проведенні службового розслідування не повинні залучатися посадові особи органу державної влади, якщо обставини свідчать про їх особисту заінтересованість у результатах розслідування.

Пунктом 8 Порядку визначено, що за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються:

факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань);

заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення;

висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру.

обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У разі виявлення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення комісія вносить пропозицію щодо надіслання акта службового розслідування до спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції.

Відповідно до п. 9 Порядку акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, в одному примірнику.

Перед поданням на розгляд з актом службового розслідування ознайомлюються особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, та керівник органу, в якому вона працює.

Про дату і місце ознайомлення з актом службового розслідування зазначені особи повідомляються за день до його проведення.

Під час ознайомлення з актом службового розслідування зазначені особи можуть висловити свої зауваження, які додаються до акта.

У разі коли під час ознайомлення з актом службового розслідування до нього не висловлені зауваження або зазначені особи не прибули у визначений для ознайомлення час без поважних причин та не повідомили комісії про причини своєї відсутності у день ознайомлення, акт службового розслідування вважається таким, що не має зауважень, про що складається відповідний акт, який додається до акта службового розслідування.

Особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, повинна підписати акт службового розслідування, а у разі відмови її підписати члени комісії складають відповідний акт, який додається до акта службового розслідування.

У разі відсутності під час підписання акта службового розслідування члена комісії причина його відсутності зазначається в акті.

Знімати копії з акта службового розслідування до подання його на розгляд керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, забороняється.

Пунктом 11 Порядку передбачено, що рішення за результатами службового розслідування може бути оскаржено особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно із законодавством.

Однак, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами у справі, Міністерством юстиції України не було дотримано визначених вище норм постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2000р. № 950 в частині призначення та проведення службового розслідування осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок не містить положень та розмежувань щодо якої особи він застосовується, а тому доводи представника відповідачів, що службове розслідування за Порядком проводиться стосовно конкретної особи, до уваги судом не приймається.

Чинним законодавством не визначено такої форми контролю, як службова перевірка, а тому відповідачем протиправно було призначено та проведено службову перевірку результати якої оформлені Довідкою від 21.04.2016р.

У той же час, суд звертає увагу на те, що в подані Генеральної прокуратури України від 01.04.2016р. №32-129вих16 ставилось питання щодо призначення та проведення службового розслідування за фактом неналежного ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов'язані з корупцією правопорушення.

Невиконання вимог Порядку призводить до визнання зазначеної службової перевірки незаконною та такою, що не створює правових наслідків.

Відповідачами не доведено правомірності утворення Комісії та правомірності дій Комісії щодо складення довідки від 21.04.2016р. за результатами службової перевірки щодо неналежного ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, стосовно ОСОБА_1, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача - 2 щодо утворення Комісії та дії Комісії щодо складення довідки від 21.04.2016р. за результатами службової перевірки щодо неналежного ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, стосовно ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо скасування наказу №2366/к від 28.04.2016р., поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Як вбачається з оскаржуваного наказу №2366/к від 28.04.2016р. ОСОБА_1 на підставі статей 147 - 149 КЗпП України, п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу», Присяги державного службовця ОСОБА_1 від 19.12.2001р., доручення заступника Міністра юстиції України ОСОБА_4 від 27.04.2016р. №825/14/48-16, акту про відмову надати письмові пояснення від 28.04.2016р., доповідної записки заступника Міністра юстиції України ОСОБА_4 від 26.04.2016р., довідки від 21.04.2016р. за результатами службової перевірки щодо обставин неналежного ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, викладених у поданні Генеральної прокуратури України від 01.04.2016р. №32-129вих16, акту про відмову від писання довідки за результатами службової перевірки та ознайомлення з результатами службової перевірки від 25.04.2016р., п.п. 19 п. 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014р. №228, п. 1, 2, 10 глави ІІІ, п. 1, п.п. 1-3 п. 5 глави V Положення про Департамент антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Мінюсту від 29.09.2015р. №3011/к, звільнено з посади директора Департаменту антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення Присяги державного службовця.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України від 16 грудня 1993 року №3723-XII "Про державну службу" (станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон № 3723-ХІІ).

Відповідно до статті 5 Закону № 3723-ХІІ державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців встановлені статтею 14 Закону № 3723-ХІІ, згідно якої дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Також, за правилами статті 17 Закону № 3723-ХІІ, громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки".

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 17 цього ж Закону, яка визначає підстави припинення державної служби, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється, зокрема, у разі: відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Водночас, види стягнення за порушення трудової дисципліни та порядок стягнення за порушення трудової дисципліни встановлені статтями 147, 149 Кодексу законів про працю України, згідно з положеннями яких за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Крім цього, у відповідності до вимог пунктів 2-4 Кодексу професійної етики працівник повинен вживати необхідних заходів щодо відповідності його діяльності етичним вимогам, визначених Кодексом.

Дотримання працівником норм Кодексу є обов'язковим при проведенні щорічної оцінки, атестації, зарахуванні до кадрового резерву, призначенні на нову посаду, наданні характеристики чи рекомендації.

Працівник у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, цим Кодексом, Кодексом честі працівника органу державної податкової служби України та загальними морально-етичними нормами поведінки у суспільстві.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування (далі - Порядок, в редакції спірного періоду).

За змістом абзаців 1-3 пункту 1 цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки.

Пунктом 8 цього Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються, зокрема, факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, стосовно якого проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, покладених на нього завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань); висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру. Обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність, затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду, догана, звільнення.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Системний аналіз вищенаведених спеціальних і загальних норм, свідчить, що за вчинення посадовими особами порушень службової дисципліни, дисциплінарних правопорушень допускається застосування дисциплінарних стягнень, визначених у статті 147 Кодексу законів про працю України, пункті 8 Порядку, статті 14 Закону № 3723-XII, найбільш суворим з яких є звільнення.

У пункті 6 частини 1 статті 30 Закону № 3723-XII визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Саме ж припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

Отже, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.

Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців може бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушення.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності повинен бути не меншим, ніж під час звільнення з податкового органу за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Припинення державної служби на підставі пункту 6 частини статті 30 Закону № 3723-XII є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому неможливість застосування до посадової особи дисциплінарних стягнень аж до звільнення з органу повинно бути мотивованим.

Нормами Порядку, зокрема і його пунктом 8 визначено види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, чітко врегульована процедура їх застосування, внаслідок чого забезпечується належний захист законних прав та інтересів працівників при вирішенні питань їх дисциплінарної відповідальності.

Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстав припинення державної служби за порушення Присяги, мають бути встановлені внаслідок ретельного службового розслідування, яке регулюється Порядком. При цьому необхідно враховувати, що у разі вчинення дисциплінарного правопорушення, наслідком якого може бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення з органу Державної податкової служби України є санкціями різних рівнів відповідальності, які не можуть застосовуватися як альтернативні. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можливо кваліфікувати як порушення Присяги.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2013 року (№ 21-403а12).

У той же час, суд зазначає, що важливим у сфері дисциплінарної відповідальності державного службовця є те, що його діяння можна вважати дисциплінарним проступком тільки тоді, коли наявні всі обов'язкові ознаки складу такого проступку, вчиненого державним службовцем. Це свідчить про необхідність визначення й розуміння складу дисциплінарного проступку державного службовця. В іншому ж випадку можливо необґрунтоване та несправедливе притягнення такого суб'єкта до дисциплінарної відповідальності. Склад дисциплінарного проступку утворюють об'єкт, об'єктивна сторона, суб'єкт, суб'єктивна сторона. Відповідно до цієї конструкції слід проаналізувати склад дисциплінарного проступку державного службовця ОСОБА_1

Об'єктом дисциплінарного проступку державного службовця, є відносини, які забезпечують нормальне функціонування державного апарату, а також відносини, що становлять зміст службової діяльності державного службовця. Об'єктом дисциплінарного проступку є службовий обов'язок, причому його зміст з формальної точки зору однаковий для всіх державних службовців. Суть цього обов'язку полягає в достойній поведінці як при здійсненні службових повноважень, так і поза службою, у виконанні всього, що передбачає службова етика, і в утриманні від того, що з нею несумісно. Відтак державний службовець, порушуючи свої обов'язки і обмеження, пов'язані з проходженням державної служби, спричиняє шкоду таким суспільним відносинам, які становлять зміст службової діяльності державного службовця, правопорядку у сфері державно-службових відносин та авторитету державної служби взагалі. Тобто, державний службовець при вчиненні дисциплінарного проступку, безпосередньо завдає шкоди службовій дисципліні та авторитету державного органу, в якому він працює.

Об'єктивна сторона дисциплінарного проступку державного службовця, як обов'язкова ознака його складу, є зовнішнім вираженням протиправної поведінки державного службовця. Об'єктивні риси дисциплінарного проступку виявляються у здійсненні діяння, що завдає або може завдати шкоди певним суспільним відносинам. Протиправне діяння дисциплінарного проступку може бути здійснено у формі дії або бездіяльності, яке несе негативні наслідки, що визначають як завдану шкоду об'єкту такого проступку.

Дисциплінарний проступок державного службовця, згідно з чинним законодавством про державну службу, може проявлятися у недодержанні вимог Присяги, зокрема на невиконанні або неналежному виконанні службових обов'язків, перевищення прав, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством, чи вчинення інших дій, що ганьблять або дискредитують особу як представника державної служби.

Слід зазначити, що факт вчинення державним службовцем ОСОБА_1 порушення законодавства може складати об'єктивну сторону дисциплінарного проступку лише тоді, коли до його посадових обов'язків віднесено дотримання чи виконання тієї чи іншої вимоги законодавства.

Однак, судом встановлено, що до посадових обов'язків ОСОБА_1 не було віднесено обов'язку по веденню Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

Крім того, відповідачами як суб'єктами владних повноважень не надано до суду доказів які б свідчили про скоєння позивачем вчинку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Одночасно суд звертає увагу на ту обставину, що висновки Довідки за результатами службової перевірки не містять в собі факту порушення позивачем вимог п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону №3727-ХІІ, а відтак, підстави припинення державної служби, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону №3727-ХІІ, посилання на яку містить оскаржуваний наказ, відсутні.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про протиправність наказу від 28.04.2016р. №2366/к у зв'язку із чим він підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді директора Департаменту антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки Міністерства юстиції України з 29.04.2016р.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Відтак, постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки Міністерства юстиції України з 29.04.2016р. підлягає негайному виконанню.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок), цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт "з" пункту 1). У відповідності до частини 3 пункту 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках", до яких відноситься випадок й вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

А відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача-1 на користь позивача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2016 року по 19 грудня 2017 року.

Згідно довідки Міністерства юстиції України від 28.07.2016р. №16-42/164 заробітна плата за останні два повних місяця роботи позивача (лютий - березень 2016) складає 33 951,10грн., а середньоденна заробітна плата - 789,56грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 29 квітня 2016 року по 19 грудня 2017 року, що становить 410 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 323 719,60грн. (789,56грн. х 410 робочих днів).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено наявність підстав для звільнення позивача через порушення Присяги державного службовця відповідно до вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки Міністерства юстиції України з 29 квітня 2016 року та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 17 370,32грн. (сімнадцять тисяч триста сімдесят гривень, 32 копійки) підлягає негайному виконанню.

З урахуванням ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20грн. з бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Міністра юстиції України щодо утворення Комісії та дії Комісії щодо складення довідки від 21.04.2016р. за результатами службової перевірки щодо обставин неналежного ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, стосовно ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2366/к від 28 квітня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.».

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки Міністерства юстиції України з 29 квітня 2016 року.

Стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 квітня 2016 року по 19 грудня 2017 року у розмірі 323 719,60грн. (триста двадцять три тисячі сімсот дев'ятнадцять гривень, 60 копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту антикорупційного законодавства та з питань юстиції і безпеки Міністерства юстиції України з 29 квітня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за один місяць в сумі 17 370,32грн. (сімнадцять тисяч триста сімдесят гривень, 32 копійки).

Присудити з бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.В. Амельохін

Судді: І.А. Качур

В.І. Келеберда