Справа № 826/8243/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30 листопада 2017 року 16:34 № 826/8243/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Промислова Компанія Співдружність Україна» до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Промислова Компанія Співдружність Україна», (надалі - позивач), звернулося до суду з позовом, у якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві, (надалі - відповідач), від 20 квітня 2017 року № .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам. Зокрема позивач зазначав, що інформація про недекларування контрагентом ТОВ «Більковці» податкових зобов'язань з ПДВ по господарських операціях з позивачем не відповідає дійсності. Позивач вказує, що його контрагентом ТОВ «Більковці» були задекларовані податкові зобов'язання, що підтверджуєтеся самою декларацією та квитанцією про її прийняття податковим органом. Крім того, здійснення операцій - придбання позивачем сільськогосподарської продукції (сої) у ТОВ «Більковці» у жовтні 2016 року підтверджується первинними та іншими документами, зокрема, договором поставки, видатковою накладною, податковою накладною, платіжним дорученням, залізничними накладними, реєстром прийнятого вантажу в порту, актом приймання - передачі товару, документально підтверджується також подальший рух сої, закупленої у контрагента.

Відповідач позовні вимоги не визнав, звертав увагу суду, що за наслідками перевірки позивача відповідачем встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства України та завищення податкового кредиту з ПДВ за жовтень 2016 року, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Присутні у судовому засіданні представники сторін заявили письмове клопотання про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

У період з 02.03.2016 р. по 15.03.2016 р. відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Промислова Компанія Співдружність Україна» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за листопад 2016 року від 30.03.2017 р. № 129/26-15-14-04-01/37817784 (далі - Акт перевірки).

Відповідно до висновків Акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: п. 187.1 ст. 187, п. 198.1 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2016 року на суму 344 433,00 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20 квітня 2017 року № , яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 344 433,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 86 108,25 грн. (загальна сума 430 541,25 грн).

За результатами адміністративного (досудового) оскарження висновків акту перевірки, вказані висновки залишено без змін.

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

Висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що в жовтні 2016 року позивач здійснював фінансово-господарські операції з придбання товарів у ТОВ «Більковці» на суму 2 066 598,77 грн., в тому числі ПДВ на суму 344 433,13 грн., яка була включена до складу податкового кредиту та відображена в податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2016 року. За даними Акту перевірки ТОВ «Більковці» не включило до складу податкових зобов'язань за жовтень 2016 року суму ПДВ 344 433,00 грн. по здійсненій господарській операції з позивачем. Таким чином, позивачем завищено суму податкового кредиту з ПДВ за жовтень 2016 року при здійсненні операцій з ТОВ «Більковці», що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за цей період. Таким чином позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2016 року на суму 344 433,00 грн.

Із зазначеними вище висновками відповідача суд не погоджується, виходячи з наступного.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Більковці» у жовтні 2016 року був укладений договір поставки насіння сої №SDR/00199 від 20.10.2016 р.

На виконання вказаного договору поставки ТОВ «Більковці» поставило позивачеві 193,14 т. сої в пункт поставки - приміщення зернового складу/порту за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Миколаїв, 54050, вул. Заводська площа, 1 на умовах ІНКОТЕРМС CPT. На підтвердження виконання умов договору поставки позивачем надано та судом досліджено наступні документи: видаткова накладна №19 від 20.10.2016 р., податкова накладна №5/2 від 20.10.2016 р., платіжне доручення №198 від 03.11.2016 р., лист №699/11/16 від 03.11.2016 р. щодо виправлення номеру договору у залізничних накладних, залізничні накладні №32693608 від 08.10.2016 р. та №32719668 від 10.10.2016 р. з відомістю вагонів, реєстр прийнятого вантажу в порту за жовтень 2016 р. від 31.10.2016 р., акт приймання-передачі від 20.10.2016 р. сої, укладений між ТОВ «Більковці», ТОВ «Агро-Промислова Компанія Співдружність Україна» та ТОВ «ТЕП Транско», Витяг з Єдиного реєстру податкових накладних №7517 від 14.08.2017 р.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, розрахунки між суб'єктами господарювання проведено у безготівковій формі згідно з платіжним дорученням.

З Акту перевірки та заперечень відповідача вбачається, що підставою для зменшення позивачу бюджетного відшкодування з ПДВ стала інформація про недекларування ТОВ «Більковці» податкових зобов'язань з ПДВ по зазначеним вище операціям з позивачем. Водночас, у судовому засіданні 22 серпня 2017 року, Позивачем було долучено до матеріалів справи копію податкової декларації ТОВ «Більковці» за жовтень 2016 року разом із додатком 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» та квитанцією про прийняття зазначеної декларації. Відповідно до наведеної у декларації ТОВ «Більковці» інформації, а саме Розділу І додатку 5 до податкової декларації, ТОВ «Більковці» задекларовано податкові зобов'язання за операціями з позивачем (ІПН 91). Відповідно до Квитанції № 2, зазначена декларація була прийнята Коростишівським відділенням Житомирської ОДПІ 19.11.2016 р. о 13:58:40.

У ході судового розгляду справи позивач пояснив, що в подальшому закуплений товар був проданий на експорт. Так, позивачем було також долучено, а судом досліджено документи, що підтверджують такий подальший рух товару, а саме: договір між позивачем та Jupaks Ltd. № JP/00206 від 20.10.2016 р., акт приймання-передачі сої від 20.10.2016 р. між позивачем, Jupaks Ltd. та ТОВ «ТЕП Транско», вантажно-митна декларація № 504020000/2016/005484 від 05.12.2016 р. з повідомленням про перетин кордону.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що усі надані позивачем первинні документи оформлені належним чином, підписані уповноваженими особами. Відповідачем не зазначено жодних зауважень щодо правильності оформлення первинних документів та достовірності інформації, відображеної у них.

Матеріали справи також містять докази того, що позивач здійснив достатні та належні дії для перевірки добросовісності свого контрагента ТОВ «Більковці». Так, відповідно до матеріалів справи, перед співпрацею позивач отримав від контрагентів ряд документів для перевірки їх правосуб'єктності, а саме: копію довідки Держземагенства №34-612-0.3-2790/2-15 від 06.07.2015 р., копію довідки Державного статистичного спостереження про посівні площі сільськогосподарських культур за 2016 р., копію довідки 1ДФ Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за перший квартал 2017 р. (з квитанцією № 2), копію довідки №47/06-10-152 від 22.02.2016 р. щодо підтвердження статусу платника єдиного податку на 2016 р., копію витягу з Реєстру платників податку на додану вартість від 02.06.2015 р., копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копію наказу №01-к від 16.04.2015 р. про прийняття на посаду директора ТОВ «Більковці», копію протоколу Загальних зборів засновників ТОВ «Більковці» №2 від 20.10.2016 р., копію паспортних даних керівника ТОВ «Більковці», копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера керівнику ТОВ «Більковці».

Як вбачається з таких документів ТОВ «Більковці» є сільськогосподарським товаровиробником. Довідкою Відділу Держземагенства у Користишівському р-ні Житомирської області № 34-612-0.3-2790/2-15 від 06.07.2015 р. підтверджується наявність у ТОВ «Більковці» земельних ресурсів, необхідних для вирощування сої, відповідно до вказаної довідки ТОВ «Більковці» орендує 1243 га земельних часток під засів. Відповідно до рядку « 115» статистичної звітності ТОВ «Більковці» форми 4-сг (річна) «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2016 року», ТОВ «Більковці» було засіяно у 2016 році 642 га ріллі під вирощування сої. Відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за (форма № 1ДФ) за І квартал 2017 року, протягом зазначеного періоду у ТОВ «Більковці» працювало 10 осіб за трудовими договорами. Позивачем також надано до матеріалів справи копію договору транспортного експедирування № 449/09/16 від 30.09.2016 р. між ТОВ «Більковці» та ТОВ «Донарготранс», яким підтверджується відносини з експедитором, який вказаний у залізничних накладних як перевізник товару до позивача.

Як встановлено судом, до початку взаємовідносин з розглядуваним постачальником позивач пересвідчився у його правоздатності та можливості здійснити поставку товару, перевіривши факт реєстрації у державних та податкових органах шляхом одержання відповідної інформації з офіційних джерел та отримавши відповідні документи від ТОВ «Більковці». Таким чином, позивачем здійснено достатній та необхідний комплекс заходів зі зниження цивільно-правових і фінансових ризиків при укладенні правочинів зі спірним постачальником шляхом одержання відповідних підтверджуючих реєстраційних документів, а також інформації, що характеризує контрагента як реального учасника відповідного ринку.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду належних доказів недекларування ТОВ «Більковці» податкових зобов'язань з ПДВ по відносинам з позивачем. Також відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження того, що ТОВ «Більковці» не мало адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірних операціях або не вчиняло фактичних дій, спрямованих на виконання таких зобов'язань, а також не надано доказів того, що на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Більковці» не було зареєстровано як платник ПДВ у встановленому законодавством порядку. Поряд з цим, згідно з вимогами чинного законодавства, обов'язок контролювати звітність контрагентів на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено, також, суб'єкт підприємницької діяльності не має права контролювати звітність або своєчасність сплати податків іншими особами.

Суд критично відноситься до тверджень відповідача про недекларування ТОВ «Більковці» податкових зобов'язань за операціями з позивачем, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Більковці» відобразило свої податкові зобов'язання з ПДВ в податковій декларації за жовтень 2016 року, що підтверджується також додатком 5 та квитанцією про прийняття зазначеної декларації.

Суд звертає увагу на те, що в Акті перевірки відповідач зазначає, що при проведенні перевірки він використовував базу даних АІС «Податковий блок», про використання будь-якої іншої інформації або документів відповідач не зазначає. Суд звертає увагу на те, що дії контролюючого органу щодо внесення до інформаційної системи змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовується для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі 826/11720/14, Постанові Верховного Суду України від 8 грудня 2015 року у справі 2а-1670/6226/12, Постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 року у справі 814/1115/14 та ін.

Судова практика Верховного Суду України відповідно до ст. 244-2І Кодексу адміністративного судочинства України має прецедентний характер та є обов'язковою для судів України. Таким чином, інформація з бази даних АІС «Податковий блок» не впливає на права платників податків та відповідно не може бути достовірним джерелом інформації стосовно порушення позивачем податкового законодавства.

Суд звертає увагу, що на стор. 1 Акта перевірки, у Наказі про проведення перевірки № 1459 від 02.03.2017 р. підставою для перевірки зазначено п. 200.11 Податкового кодексу України, відповідно до якого, контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації провести документальну перевірку платника податку. Водночас, граничним строком подання декларації з ПДВ за листопад 2017 року було 20.12.2016 р., а граничний строк для проведення перевірки закінчувався 18.02.2017 р. Як вбачається з Акта перевірки (стор. 2) перевірка проводилася з 02.03.2017 р. по 15.03.2017 р., тобто фактично поза рамками, визначеними пп. 200.11 Податкового кодексу України.

Таким чином, у відповідача були відсутні законні підстави для проведення перевірки позивача у зв'язку з закінченням граничного строку передбаченого Податковим кодексом України для перевірки бюджетного відшкодування ПДВ, а Акт перевірки складений з порушенням пп. 78.1.8. та пп. 200.11 Податкового кодексу України.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірними.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, законодавцем визначено підставу виникнення у платника податку права на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених нормами чинного законодавства, та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником ПДВ.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті ПК України, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статтіПК України, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи.

Згідно зі ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як також зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суд України від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як уже встановлено судом та досліджено в судовому засіданні, на підтвердження здійснення операцій позивач надав до матеріалів справи копії первинних та інших документів, що відповідають вище вказаним вимогам законодавства та свідчать про звичайну фінансово-господарську діяльність позивача, податкова накладна відповідає вимогам поставленим чинним законодавством до первинних документів, а відтак наділена юридичною силою та є належним доказом здійснення господарських операцій з контрагентом.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також, суд звертає увагу й на принцип індивідуальної юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

За таких обставин, проаналізувавши в сукупності викладені положення та обставини, суд приходить до переконання, що операції позивача з контрагентом здійснені в межах його господарської діяльності, відповідають господарській меті та підтверджуються необхідними первинними документами. Контрагент позивача ТОВ «Більковці» задекларував податкові зобов'язання за операціями з позивачем у спірний період, що підтверджується податковою декларацією та квитанцією про її прийняття, які залучені до матеріалів справи. Cуд вважає, що позивач правомірно сформував податковий кредит за рахунок сум податку на додану вартість на підставі податкової накладної, виписаної контрагентом, а відтак відповідачем протиправно зменшено позивачеві суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 344 433,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 86 108,25 грн.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Промислова Компанія Співдружність Україна» до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Промислова Компанія Співдружність Україна» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.04.2017 року Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Промислова Компанія Співдружність Україна» () сплачений ним судовий збір у розмірі 6458,12 грн. (шість тисяч чотириста п'ятдесят вісім гривень дванадцять коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві ().

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко