Справа № 826/8527/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2017 року м. Київ № 826/8527/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Чудак О.М., суддів Пащенка К.С., Шейко Т.І., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

03.06.2016 ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) звернувся в суд з позовом до Міністерства охорони здоров'я України (МОЗ України) про:

- визнання протиправним та скасування наказу МОЗ України від 04.05.2016 №191-к "Про звільнення працівників апарату Міністерства охорони здоров'я України (Патронатна служба" в частині звільнення ОСОБА_1;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба);

- стягнення з МОЗ України на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 05.05.2016 до моменту прийняття рішення у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2016 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче і призначено її до судового розгляду.

Дана справа перебувала у провадженні судді Окружного адміністративного суду міста Києва Аблова Є.В. На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для її подальшого розгляду і вирішення визначено суддю Чудак О.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2017 справу прийнято до провадження, призначено попереднє судове засідання, а ухвалою цього ж суду від 03.11.2017 закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду колегією суддів.

Присутні у судових засіданнях позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та надані у справу докази. Зазначили, що відповідно до норм законодавства, повноваження працівників Патронатної служби МОЗ України повинні були припинитися разом із звільненням відповідної особи з посади Міністра охорони здоров'я України. Оскільки повноваження працівників Патронатної служби МОЗ України не припинилися разом із звільненням вказаної особи, - такі повноваження вважаються пролонгованими. Разом з тим, оскаржуваним наказом позивача та інших працівників Патронатної служби МОЗ України звільнено на підставі частини третьої статті 92 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (Закон №889-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), що не відповідає чинному законодавству. На дату звільнення позивача Міністра охорони здоров'я України не призначено. Особа, якою підписано оскаржуваний наказ, не мала права на це, адже така особа не має статусу керівника МОЗ України, її тільки було призначено виконуючим обов'язки Міністра охорони здоров'я України. Більше того, відповідно до частини п'ятої розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» повноваження державного секретаря МОЗ України виконував заступник Міністра - керівник апарату, який і повинен був підписати наказ.

Представник відповідача, у свою чергу, заперечував проти позову та просив залишити його без задоволення з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Пояснив, що чинним на момент звільнення Міністра охорони здоров'я України та призначення виконуючого обов'язки Міністра охорони здоров'я України законодавством було передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України (КЗпП України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державні службовці патронатної служби можуть бути звільнені у разі зміни керівника або складу державного органу (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (Закон №3723-XII). У такому випадку у трудовій книжці має бути роблений запис з посиланням на пункт 1 статті 40 КЗпП України. До 01.05.2016 не було визначено строк, протягом якого міг бути звільнений працівник патронатної служби після звільнення Міністра охорони здоров'я України. Із набранням чинності Законом №889-VIII змінився порядок призначення та звільнення з посади працівників патронатної служби. На переконання відповідача, позивач звільнений з дотриманням вимог законодавства, яке діяло як на час звільнення Міністра охорони здоров'я України, так і на час винесення оскаржуваного наказу. Більше того, підписання наказу в.о. Міністра МОЗ України жодним чином не може свідчити про погіршення становища позивача, оскільки міністр очолює міністерство і спрямовує, координує й контролює усю його діяльність.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників сторін, на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV (КАС України), ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

Наказом Міністра охорони здоров'я України від 22.07.2015 №259-к «Про призначення ОСОБА_1» ОСОБА_1 з 22.07.2015 призначено на посаду помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба). Відповідний запис внесено до трудової книжки ОСОБА_1

В подальшому, а саме 04.05.2016, шляхом видачі оскаржуваного наказу, ОСОБА_1 з 04.05.2016 звільнено з роботи у МОЗ України з посади помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба) на підставі частини третьої статті 92 Закону №889-VIII, пункту 1 статті 40 КЗпП України. Запис про звільнення ОСОБА_1 внесено до його трудової книжки.

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним у зв'язку з тим, що його видано всупереч нормам законодавства, та таким, що підлягає скасуванню у судовому порядку, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з роботи в МОЗ України на підставі частини третьої статті 92 Закону №889-VIII, пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 92 Закону №889-VIII, трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби.

Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З аналізу викладених норм видно, що трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Також працівника патронатної служби може бути достроково звільнено з посади за ініціативою особи, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби. При цьому, підставами для такого звільнення можуть слугувати зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Суд зауважує, що ОСОБА_3 з посади Міністра охорони здоров'я України звільнено у зв'язку із сформуванням нового складу Кабінету Міністрів України шляхом прийняття постанови Верховної Ради України від 14.04.2016 №1098-VIII. Вказана постанова набрала законної сили з дати прийняття, тобто з 14.04.2016.

Виходячи зі змісту абзацу 1 частини третьої статті 92 Закону №889-VIII, трудові відносини з ОСОБА_1, як працівником патронатної служби, мали бути припинені в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений, тобто 14.04.2016.

Як встановлено судом, повноваження ОСОБА_1 14.04.2016 припинені не були, а отже, в силу статті 39-1 КЗпП України, такі повноваження вважаються продовженими на невизначений строк.

Водночас, 04.05.2016 ОСОБА_1 звільнено з роботи в МОЗ України з посади помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба).

Як пояснив у ході судового розгляду справ представник відповідача, оскаржуваний наказ видано за результатами розгляду доповідної записки керівника Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба) від 28.04.2016. Керівник патронатної служби МОЗ України звернувся до виконуючого обов'язки Міністра охорони здоров'я України з питанням про можливість вивільнення помічників Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба).

З наявної у матеріалах справи копії доповідної записки керівника Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба) вбачається, що постановою Верховної Ради України від 14.04.2016 «Про звільнення з посад членів Кабінету Міністрів України» звільнено, зокрема ОСОБА_3 з посади Міністра охорони здоров'я України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 №314-р тимчасово, до призначення в установленому порядку Міністра охорони здоров'я України, виконання обов'язків Міністра покладено на ОСОБА_5

Відповідно до статті 12 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністр має право на формування патронатної служби міністра у межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і витрат, передбачених на утримання міністерства.

Міністр самостійно визначає персональний склад патронатної служби міністра.

Працівники патронатної служби міністра звільняються з посади у зв'язку із звільненням міністра.

У зв'язку з тим, що з 01.05.2016 набирає чинність Закон №889-VIII, зміниться порядок призначення та звільнення з посади працівників патронатної служби.

Зокрема, статтею 92 Закону №889-VIII встановлено, що трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.

Враховуючи викладене, керівником патронатної служби МОЗ України запропоновано в.о. Міністра охорони здоров'я України розглянути доцільність подальшого перебування працівників Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба) на займаних посадах та надати відповідні доручення завідувачу Сектору кадрів апарату МОЗ України.

Отже, у підсумку зазначеного суд робить висновок, що ОСОБА_1 фактично звільнено з роботи в МОЗ України у зв'язку із припиненням повноважень Міністра охорони здоров'я України.

Частиною першою статті 30 Закону №3723-XII (у редакції, чинній на момент звернення керівника патронатної служби до в.о. Міністра охорони здоров'я України) було визначено, що крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, державна служба припиняється у разі:

1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону);

2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16 1 цього Закону;

3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону);

4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону);

5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону);

6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Зміна керівників або складу державних органів не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників, крім державних службовців патронатної служби (ч. 2 ст. 30 Закону №3723-XII).

Відповідно до пункту 8 Порядку перебування на державній службі працівників патронатної служби членів Кабінету Міністрів України та голів місцевих державних адміністрацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 №851 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, державні службовці патронатної служби можуть бути звільнені у разі зміни керівника або складу державного органу (ч. 2 ст. 30 Закону №3723-XII). У цьому випадку в трудовій книжці робиться запис з посиланням на пункт 1 статті 40 КЗпП України. Про наступне звільнення працівник не попереджається.

Викладеними нормами підтверджується, що на час звернення керівника патронатної служби МОЗ України до в.о. Міністра охорони здоровся України такої підстави для звільнення працівника патронатної служби як «припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої працівник призначений» не було визначено. Норма частини третьої статті 92 Закону №889-VIII стала чинною з 01.05.2016.

Водночас, зі змісту оскаржуваного наказу не вбачається з якої саме підстави ОСОБА_1 звільнено з роботи, зазначено тільки, що наказ видано у зв'язку з набранням чинності Законом №889-VIII.

Суд, у свою чергу, оцінивши все викладене вище, робить висновок, що все ж таки підставою для звільнення ОСОБА_1 з роботи слугувало припинення повноважень Міністра охорони здоров'я України, саме припинення повноважень Міністра охорони здоров'я України стало підставою для ініціювання керівником патронатної служби питання про вивільнення працівників патронатної служби МОЗ України.

Стосовно повноважень в.о. Міністра охорони здоров'я України суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 1, 9 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №267, Міністерство охорони здоров'я України (МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, а також забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

МОЗ очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем'єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 №3166-VI (Закон №3166-VI у редакції, чинній на момент видачі оскаржуваного наказу), міністерство очолює міністр України (далі - міністр), який є членом Кабінету Міністрів України.

Порядок призначення на посаду та звільнення з посади, припинення повноважень на посаді міністра, а також статус міністра як члена Кабінету Міністрів України, визначаються Конституцією України та Законом України "Про Кабінет Міністрів України".

Суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що в.о. Міністра охорони здоров'я України на час тимчасового виконання обов'язків Міністра має виконувати всі повноваження Міністра, визначені нормами законодавства.

Правова оцінка факту тимчасового покладення виконання обов'язків Міністра охорони здоров'я України на ОСОБА_5 судом не надається, оскільки це не входить до предмету спору.

При цьому, судом досліджено питання правомірності видачі ОСОБА_5 оскаржуваного наказу.

Так, згідно з частиною третьою статті 12 Закону №3166-VI, міністр самостійно визначає персональний склад патронатної служби міністра. Працівники патронатної служби міністра призначаються на посаду та звільняються з посади державним секретарем міністерства за поданням міністра, а також у зв'язку із звільненням міністра.

Відповідно до статті 10 Закону №3166-VI, державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства. Державний секретар підзвітний і підконтрольний міністру (ч. 1).

Основними завданнями державного секретаря міністерства є забезпечення діяльності міністерства, стабільності та наступності у його роботі, організація поточної роботи, пов'язаної із здійсненням повноважень міністерства (ч. 3).

Державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань: призначає на посади та звільняє з посад у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців апарату міністерства, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (п. 8 ч. 4).

На час відсутності державного секретаря міністерства чи неможливості здійснення ним своїх повноважень з інших причин його обов'язки виконує один із керівників самостійних структурних підрозділів апарату міністерства відповідно до наказу державного секретаря міністерства (ч. 5).

Згідно пункту 5 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» повноваження Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств до призначення на посади осіб за результатами конкурсу в порядку, визначеному цим Законом, виконують відповідно Міністр Кабінету Міністрів України та його заступники, заступники міністрів - керівники апаратів, але не довше ніж до 01.01.2017.

Згідно поданої Департаментом управління персоналом та кадрової політики МОЗ України в листі від 20.11.2017 №11.1-3б/503 посада державного секретаря введена до штатного розпису відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889, введеного в дію з 01.05.2016.

Станом на 04.05.2016 повноваження державного секретаря МОЗ України виконував заступник Міністра - керівник апарату ОСОБА_4 відповідно до пункту 5 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного вище Закону.

Однак, як встановлено судом, всупереч викладеним нормам, оскаржуваний наказ видано ОСОБА_5 як в.о. Міністра охорони здоров'я України, а не спеціально уповноваженою на те особою як визначено Законом №3166-VI.

Таким чином, встановлені у ході судового розгляду справи обставини, за переконанням суду, свідчать про протиправність оскаржуваного наказу, у зв'язку з чим такий наказ підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 - поновленню на роботі в МОЗ України на посаді помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба).

Згідно частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 (номер рішення у Єдиному державному реєстру судових рішень 41602330), у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

В частині позовних вимог про стягнення з МОЗ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.05.2016 по день поновлення на роботі, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (Порядок №100), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно абзацу четвертого пункту 2 Порядку №100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до цього абзацу в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

З наявної у матеріалах справи довідки від 10.11.2017 №78, виданої МОЗ України, вбачається, що середньомісячна заробітна плата, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню ОСОБА_1, склала 15422,88 грн, середньоденна заробітна плата - 717,34 грн.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», кількість робочих днів у травні 2016 р. становила 19 днів. ОСОБА_1 відпрацював тільки один робочий день - 04.05.2016. Кількість робочих днів у червні - грудні 2016 року склала 149. Тобто, кількість днів вимушеного прогулу позивача на 2016 р. склала 167.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 05.08.2016 № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», кількість робочих днів у 2017 р. складе 249 днів. У період з січня 2017 р. по 28.12.2017 включно кількість робочих днів склала 247 дні (з урахуванням 25.12.2017 вихідного дня).

Тобто, вимушений прогул ОСОБА_1 з 05.05.2016 (наступний день за днем звільнення) по 28.12.2017 (дата прийняття судом рішення) становить 414 дні.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу дорівнює 296978,76 грн (414 дні вимушеного прогулу * 717,34 грн. середньоденна заробітна плата), який з вирахуванням податків та обов'язкових платежів підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, в ході розгляду даного питання судом також досліджено довідку Шевченківського районного центру зайнятості від 29.05.2017 №1272 про не перебування ОСОБА_1 на обліку та враховано довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Проект» від 29.05.2017 №1 про те, що позивач працював у товаристві з 31.03.2017 по 19.05.2017 та отримав дохід 5494,03 грн.

Відтак, сума вимушеного прогулу позивача 296978,76 грн підлягає зменшенню на 5494,03 грн та дорівнює 291484,73 грн, яка підлягає стягненню з відповідача за виключенням податків та обов'язкових платежів.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КЗпП України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак постанова суду в частині поновлення позивача на посаді помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно негайному виконанню підлягає постанова суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що дорівнює розміру середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 та становить 15422,88 грн за виключенням податків та обов'язкових платежів.

Відповідно до частини першої статі 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Встановивши невідповідність оскаржуваного ОСОБА_1 наказу вимогам частини другої статті 2 КАС України, на думку суду, наявні підстави для захисту прав позивача в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати не підлягають розподілу, оскільки позивач, відповідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, звільнений від сплати судового збору.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства охорони здоров'я України від 04.05.2016 №191-к «Про звільнення працівників апарату Міністерства охорони здоров'я України (Патронатна служба)» в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи в Міністерстві охорони здоров'я України з посади помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба).

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Міністерстві охорони здоров'я України на посаді помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба) з дати звільнення.

Стягнути з Міністерства охорони здоров'я України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.05.2016 по 28.12.2017 включно в розмірі 291484,73 грн (двісті дев'яносто одна тисяча чотириста вісімдесят чотири гривні сімдесят три копійки).

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в Міністерстві охорони здоров'я України на посаді помічника Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба) та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що дорівнює розміру середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1, у розмірі 15422,88 грн (п'ятнадцять тисяч чотириста двадцять дві гривні вісімдесят вісім копійок) за виключенням податків та обов'язкових платежів.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючого судді О.М. Чудак

Судді К.С. Пащенко

Т.І. Шейко