Справа № 520/12035/17
Суддя: Пучкова І. М.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/520/769/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря Бродецької Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною відмови відповідача у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язання відповідача провести перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці та його виплату з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що з червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, зокрема, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд, дослідівши надані докази, вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню частково.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на посаді судді. Як судді у відставці, відповідно до Закону України «Про статус суддів» ій призначено та виплачується щомісячне довічне грошове утримання з 09 вересня 2016 року.

21 вересня 2017 року ЦО УПФ України в м. Одесі винесено рішення про відмову ОСОБА_1 у перерахунку грошового утримання з посиланням на те, що з червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, зокрема, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд вважає, що зазначене рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, так як порушує обсяг прав судді, гарантований, у тому числі, Конституцією України.

Постановою Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів» № 2863-Х11 від 15 грудня 1992 року передбачено право судді у відставці на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Доповненням пункту 1 абзацу другого та третього цієї постанови Верховної Ради України № 4016-Х11 від 24 лютого 1994 року (у редакції до 01 січня 2008 року) було встановлено, що, у разі зміни заробітної плати суддів, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється, виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

При прийнятті Державного бюджету України зазначений абзац 3 п. 1 було виключено, Конституційний Суд України своїм рішенням № 10-рп від 22 травня 2008 року визнав такі дії неконституційними, зазначив, що виключення даного абзацу звужує зміст і обсяг прав судді, які він мав, обмежує його конституційні гарантії незалежності, суперечить ст. 22, 126 Конституції України.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Жодні зміни, що були внесені до Закону України «Про статус суддів», на підставі якого позивачеві було нараховане довічне грошове утримання, та інші наступні закони не можуть обмежувати та звужувати права і обсяг гарантій суддівської незалежності, суперечити статті 126 Основного Закону України.

Конституційний Суд у своїх рішеннях неодноразово відновлював порушене та звужене право суддів на перерахування та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання. Так, у рішенні від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсії суддів або їхнього щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначав, що‚ залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям (абзац шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп визнано неконституційним частину третю; перше, друге, трете речення ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-У1 у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-У1.

Як зазначено у п. 8 абзацу 3 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання.

Статтею 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» (422/96-ВР) та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005р. № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» було внесено зміни та зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі, спеціальних, на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст.141 спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуваня», до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких, згідно з цим Законом, були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які, відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум; суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода у грошовому виразі, що виплачується працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно з п.2.2 Розділу 2 «Фонд оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 N 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до пп. 2.3.3. п.2.3 Розділу 2 «Фонд оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників належить до інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, надбавка за вислугу років та надбавка за високі досягнення в праці входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того,статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 20.02.2012 року № 21-430а11 та від 06.11.2013 року № 21-350а13, які в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх судів України.

Тобто, матеріальна допомога є складовою заробітної плати особи, що передбачено ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуваня».

Посилання відповідача суперечить меті встановлення конституційної гарантії матеріального забезпечення суддів, як елемента їхньої незалежності, свідчить про формальний, помилковий характер відмови відповідача у законних вимогах. Думка суб'єкта владних повноважень, чиї дії оскаржуються, не відповідає принципу єдиного статусу всіх суддів України та порушує принцип рівності між суддями у відставці.

Оскільки рішення Конституційного Суду України є остаточним і обов'язковим до виконання на території України, має преюдиціальне значення при розгляді судами позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, суд вважає, що відмова Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі є протиправною, права позивача - порушеними.

Разом з тим, суд вважає, що вимога про зобов'язання відповідача виплатити одноразово недоплачене грошове утримання судді у відставці за період з 09 вересня 2016 року підлягає задоволенню частково - лише з 21 вересня 2017 року - дати винесення рішення відповідачем, яким порушено право позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, якщо стороною у страві виступала його посадова чи службова особа.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 2, 7, 11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 22, 58, 126 Конституції України, ст. 129, ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. № 3-рп,-

ПОТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови ОСОБА_1 за рішенням № 860438 від 21 вересня 2017 року у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправними.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Одесі провести перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з 21 вересня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Київського районного суду міста Одеси протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя Пучкова І. М.