Справа № 810/1851/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Київ № 810/1851/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г. В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури

до ОСОБА_1

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури з позовом до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 43 552,81 грн., що еквівалентно сумі 1 534,02 євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 12.03.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено встановлені норми перевезення вантажу автомобільними дорогами загального користування, у зв'язку з чим останньому нараховано плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів у загальному розмірі 1 543,02 євро, яка станом на день проведення розрахунку 12 березня 2017 р. складала 43 552, 81 грн.

У судове засідання прибув представник позивача.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується даними поштового повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 773, у судове засідання 26.07.2017 не з'явився письмових заперечень проти позову до суду не надав.

У ході судового розгляду справи суд протокольною ухвалою ухвалив згідно з вимогами ч. 6 ст. 128 КАС України подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

У подальшому, від представника відповідача 27.07.2017 до суду надійшла заява від в якій відповідач зазначає, що він отримав лише ухвалу та повістку суду, однак позовної заяви йому не було надіслано у зв'язку з чим заперечення відповідач не має змоги надати.

Проте, такі доводи відповідача не відповідають наявним матеріалам справи доказам. Так, суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов'язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу і третім особам копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Отже, судом на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі було перевірено позовну заяву на відповідність вимог статті 106 КАСУ та встановлено, що у додатках до позовної заяви наявний фіскальний чек № ПН55 та опис вкладення у цінний лист 9ф. 107), які підтверджують факт направлення позовної заяви ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1.

Також, у даній заяві відповідач зауважує про те, що 12.07.2017 він звернувся до суду з позовною заявою про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії до Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області та по вказаній заяві відкрито адміністративне провадження № 810/2450/17.

Судом було перевірено наведені відповідачем відомості по справі № 810/2450/17 та встановлено, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2017 позовну заяву ОСОБА_1 до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області про визнання протиправними та скасування розрахунку і постанови було залишено без руху до 23.08.2017 та станом на 26.07.2017 провадження у справі відкрито не було.

Крім того, щодо доводів представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку із відрядженням до іншого міста, слід зазначити, що відповідно до вимог частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявій у ній доказів. Отже, оскільки відповідачем не було додано до заяви належних доказів, які б підтверджували факт відрядження до іншого міста, тобто судом не встановлено поважності причин неприбуття вдповідача або його представника, справу розглянуто за наявними у ній доказами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

12 березня 2017 р. посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області був здійснений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу - автомобіля DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом марки BENALU, модель T34C, реєстраційний номер НОМЕР_2 які належать відповідачу.

За результатом перевірки у цей же день було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, відповідну довідку, а також акт про перевищення транспортним засобом нормативних параметрів № СА N 0220136.

Як вбачається зі змісту вказаних документів, під час проведення контролю позивачем зафіксовано перевезення відповідачем вантажу з перевищенням встановлених вагових обмежень, а саме: відповідачем було здійснено перевезення вантажу, при якому фактична маса автомобіля становила 44,45 тонни, у той час як допустимою нормою є 40,00 тон.

На підставі названих документів позивачем складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 12.03.2017 № 276 на суму 1534,02 євро.

Копії вказаних вище документів не були вручені, оскільки водій ОСОБА_2, особу якого встановлена на підставі посвідчення водія відмовився від підпису, що зазначено в акті.

У зв'язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку вказаної заборгованості, позивачем було подано даний позов до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підялгає з таких підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 р. № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII), Законом України "Про автомобільні дороги" від 8 вересня 2005 р. № 2862-IV (далі - Закон № 2862-IV), Закон України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 р. № 2344-III (далі - Закон № 2344-III), Єдиними правилами ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 р. № 198 (далі - Постанова № 198), Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 (далі - Правила №30), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Пунктом 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 (далі - Правила № 30), передбачено, що транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил №30).

У свою чергу згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 4 Правил №30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв'язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до пункту 6 Правил №30 дозвіл видається:

- департаментом Державтоінспекції МВС - у разі виїзду за межі України або в'їзду на територію України виключно великогабаритними транспортними засобами;

- департаментом Державтоінспекції МВС або управліннями (відділами) Державтоінспекції головних управлінь (управлінь) МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі - якщо маршрут пролягає в межах Автономної Республіки Крим, області, між областями або між Автономною Республікою Крим, мм. Києвом і Севастополем та іншими адміністративно-територіальними одиницями;

- міськими або районними підрозділами Державтоінспекції - якщо маршрут проходить у межах міста, району.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі - Порядок № 879).

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

Згідно з пунктом 17 Порядку № 879, у разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль.

Пунктом 18 Порядку № 879 передбачено, що за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Відповідно пункту 20 Порядку № 879, за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.

Пунктом 21 Порядку №879 передбачено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту.

Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 22 Порядку № 879, у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206 1 цього Кодексу, працівник Державної автомобільної інспекції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення (частина 1 статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

З аналізу викладених положень Порядку № 879 слідує, що транспортний засіб, у якого виявлено перевищення габаритно-вагових параметрів затримується та може продовжувати рух тільки після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд.

Як вбачається з розрахунку № 276 від 12.03.2017, який додано позивачем до позовної заяви, і яким відповідачеві визначено плату за проїзд великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами загального користування, перевищення нормативно допустимої маси транспортного засобу DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіпу Benalu T34C, реєстраційний номер НОМЕР_2 склало 11,13 %, перевищення нормативно допустимого навантаження на строєну вісь склало 20 % (а.с. 12).

Таким чином, враховуючи вимоги Порядку № 879, встановивши перевищення нормативно вагових праматерів транспортного засобу DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіпу Benalu T34C, реєстраційний номер НОМЕР_2, його подальший рух мав би бути заборонений до внесення плати за його проїзд.

Водночас, у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували здійснення посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області дій направлених на тимчасову затримку транспортного засобу, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вчинення таких дій позивачем до позовної заяви не додано.

Суд також бере до уваги, що відповідно до пункту 23 Порядку № 879, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Згідно з пунктом 24 Порядку № 879, після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Але, матеріали справи не містять жодних доказів з приводу того, що встановивши перевищення нормативно допустимих вагових параметрів, водієві або власникові транспортного засобу пропонувалось привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами чи доказів відмови водія або власника транспортного засобу привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами.

Крім того, суд дослідивши зміст документів, доданих до позовної заяви, встановив невідповідність даних, зазначених у товарно-транспортній накладній від 11.03.2017 № 235148, в якій загальна маса транспортного засобу зазначена 37,4 т., даним довідки габаритно-вагового контролю від 12.03.2017, в якій загальна маса транспортного засобу зазначена 44,45 т.

Первірівши чи правильно посадовими особами конролюючого органу визначено розмір плати за проїзд, слід зазначити про таке.

Так, згідно з пунктом 28 Порядку №879, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту встановлено у пункті 30 Порядку №879.

Відповідно до пункту 30 Порядку № 879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

При цьому, згідно з пунктом 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі

Буквальний зміст пункту 31-1 Порядку № 879 дає підстави стверджувати, що плата за проїзд визначається виходячи з пройденої відстані або відстані, яку перевізник має намір проїхати. Одночасне внесення плати і за пройдений, і за запланований маршрут не передбачено.

Визначаючи позивачеві розмір плати за проїзд великовагового транспортного засобу відповідач виходив із того, що відстань перевезення з м. Яготин до м. Миколаїв становить 691 км. (про що зокрема зазначено у позовній заяві та у розрахунку від 12.03.2017). При цьому, як вбачається зі змісту розрахунку № 276 від 12.03.2017, вказаний показник є відстанню від пункту відправлення, тобто м. Яготин, до місця зважування, тобто ділянки автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса» км. 210+450 м. (вони зазначені у акті СА № 0220136)

Водночас, як вбачається з картографічного сервісу Google, загальна відстань між населеними пунктами Яготин та Миколаїв через автомобільну дорогу М-05 «Київ-Одеса» становить 584 км.

Суд зазначає, що будь-яких пояснень з приводу того, згідно яких даних при розрахунку плати за проїзд був узятий показник відстані 691 км. також матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністратвний позов задоволенню не підялгає.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративний позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.