Справа № 824/603/17-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/603/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області, в.о. начальника ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області ОСОБА_5 про визнання протиправними дій та визнання протиправним і скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області, в.о. начальника ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області ОСОБА_5 про визнання протиправними дій та визнання протиправним і скасування рішення.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії в.о. начальника ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області ОСОБА_5, щодо винесення наказу №121/срп від 18 травня 2017 року про проведення фактичної перевірки у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в селі Банилів-Підгірний по вул. Головній 94 та вул. Головній 136 Сторожинецького району Чернівецької області на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02 червня 2017 року, винесене ОСОБА_3 управлінням Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що у контролюючого органу не було правових підстав для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки у неї, оскільки не було жодної інформації (заяви,скарги, повідомлення) про те, що ОСОБА_1 порушується податкове законодавство та/чи Закони України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і бігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів" та/чи постанова Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про введення касових операцій у національній валюті в Україні" чи інші законодавчі акти.

Тому вважає, що своїми діями в.о. начальника ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області ОСОБА_5 порушив Конституцію України, оскільки дів поза межами повноважень та не в спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У контролюючого органу не було правових підстав для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки, не було жодної інформації (заяви, скарги, повідомлення) про те, що позивачем порушується податкове законодавство.

Позивач також зазначала, що за не оприбуткування готівки в касі в січні 2016 року на суму 1699,00 грн її притягнули до відповідальності у п'ятикратному розмірі, проте із цим вона не погоджується, оскільки всі господарські операції з 02 січня 2016 року по 30 січня 2016 року зафіксовані нею в розрахунковій книжці і з цієї суми 10 лютого 2016 року оплачено всі необхідні податки до бюджету. Зазначені грошові кошти не були приховані від держави України чи її контролюючих органів, оскільки зазначена сума відображена як дохід і з неї заплачені всі необхідні податки. Держава не понесла жодних негативних наслідків і шкода в даному разі не настала. Зазначала, що не приховувала готівку та не вчиняла жодних умисних дій, що свідчили б про ухилення від оподаткування чи порушення податкового законодавства, за яке необхідно застосовувати штрафні санкції.

Вказувала, що в її діях відсутній склад будь-якого правопорушення чи проступку, яке б тягло за собою накладення адміністративних штрафів (санкцій), а тому вважає прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення протиправним.

Відповідач - ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області, щодо задоволення позову заперечував. Вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Вказував, що перевірка ОСОБА_1 проводилась в межах чинного законодавства, а тому дії в.о. начальника ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області ОСОБА_5 є такими, що відповідають вимогам чинного податкового законодавства України, відповідно, й оскаржуване позивачем рішення прийнято на підставі вимог чинного законодавства у звязку з виявленими під час перевірки порушеннями Положення про введення касових операцій у національній валюті в Україні. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідач - в.о. начальника ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області ОСОБА_5, згідно заяви від 26 вересня 2017 року також щодо задоволення позову заперечував та просив справу розглянути без його участі.

Допитана судом як свідок ОСОБА_6 вказала, що у травні 2017 року вона зверталась на урядову "гарячу лінію" ДФС України з проханням здійснити перевірку підприємницької діяльності в магазині, який знаходиться за адресою: Чернівецька область, Сторожинецький район, село Банилів-Підгірний, вул. Головна, 205, оскільки продавець цього магазину ОСОБА_7 продав їй пачку цигарок за завищеною, на її думку, ціною. Водночас повідомила, що вона не є сусідкою ОСОБА_1 й не просила здійснювати перевірку в магазинах, які знаходиться за адресами: Чернівецька область, Сторожинецький район, село Банилів-Підгірний, вул. Головна, 94 та ОСОБА_3, 136, в яких остання здійснює підприємницьку діяльність.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Основним видом її економічної діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту (52.11.0).

На підставі наказу ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області від 18 травня 2017 року №121/срп «Про проведення фактичної перевірки» та виданих на його підставі направлень на перевірку №889 та №890 від 18 травня 2017 року працівниками ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області з метою дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) проведено фактичну перевірку суб'єкта господарювання: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) в магазинах за адресами с. Банилів-Підгірний, вул. Головна, 94 та вул. Головна 136 за період фінансово-господарської діяльності з 04 червня 2015 року по 27 травня 2017 року, тривалістю 10 діб, з 18 травня 2017 року.

За результатами фактичної перевірки складено акт (довідку) перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) від 22 травня 2017 року №0068/24/13/РРО/НОМЕР_1, зареєстрований 23 травня 2017 року, в якому зафіксовано порушення ОСОБА_1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 15 грудня 2004 року №637, а саме неоприбуткування готівки в повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій в розділі "Облік розрахункових квитанцій та руху готівки" на підставі розрахункових операцій з 01 січня 2016 року №276567-№276568 по 30 січня 2016 року №508513-№508513 на загальну суму 1699,00 грн.

У зв'язку із виявленими під час проведення фактичної перевірки порушеннями, ОСОБА_3 управлінням ДФС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення - рішення № від 02 червня 2017 року, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) або пеню у сумі 8495,00 грн.

16 червня 2017 року позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу, в якій вона просила визнати протиправним та скасувати вказане податкове повідомлення-рішення.

Листом від 03 серпня 2017 року №9886/4/99-99-11-03-01-25 Державною фіскальною службою України залишено скаргу позивача без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 02 червня 2017 року без змін.

Також зазначено, що відповідно до пункту 56.10 підпункту 56.17.3 пункту 56.17 і пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, рішення ДФС, прийняте за розглядом скарги та податкове повідомлення-рішення ОСОБА_3 управління ДФС у Чернівецькій області № від 02 червня 2017 року не підлягають адміністративному оскарженню, але з урахуванням строків давності можуть бути оскаржені до суду у порядку визначеному чинним законодавством України.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2017 року представник позивача ОСОБА_2 звертався до ОСОБА_3 управління ДФС у Чернівецькій області із адвокатським запитом, в якому просив: надати належним чином посвідчену копію документа, який слугував правовою підставою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки фінансово-господарської діяльності за період з 04 червня 2015 року по 27 травня 2017 року, тривалістю 10 діб, яка проводилась з 19 травня 2017 року по 22 травня 2017 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в с. Банилів-Підгірний, вул. Головна, 94 та вул. Головна 136; повідомити про те, хто саме проводив фактичну перевірку фінансово-господарської діяльності; надати копії службових посвідчень податкових інспекторів (ревізорів), які проводили фактичну перевірку; повідомити, яке рішення (акт чи довідка) прийнято податковим органом за результатами проведеної перевірки та надати належним чином посвідчену копію зазначеного акту (довідки); повідомити чи приймалось ОСОБА_3 управлінням ДФС у Чернівецькій області податкове повідомлення-рішення за наслідками проведеної фактичної перевірки з проханням надіслати його на його поштову адресу.

Листом від 09 червня 2017 року №447/ФОП/24-13-14-04 відповідачем надано відповідь на адвокатський запит від 31 травня 2017 року, в якій зокрема, повідомлено, що перевірка у позивача проведена за наявності обставин, визначених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, а правою підставою для прийняття наказу від 18 травня 2017 року №121/срп було повідомлення, яке надійшло 10 травня 2017 року на Урядову "гарячу лінію" ДП "Урядовий контактний центр" за допомогою засобів телефонного зв'язку. Разом із цим зазначено, що копію документу, який слугував правовою підставою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки господарської діяльності позивача надати не може у зв'язку із захистом персональних даних.

Листом від 16 червня 2017 року №7781/4/99-99-14-05-01-17 Державною фіскальною службою України надано відповідь на адвокатський запит ОСОБА_2 від 05 червня 2017 року щодо надання інформації про надходження заяв, скарг чи повідомлень стосовно порушення вимог законодавства ОСОБА_1 Повідомлено, що заяви, скарги, листи чи повідомлення про порушення вимог чинного законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до ДФС протягом квітня-травня 2017 року не надходили.

Листом від 10 липня 2017 року №8635/4/99-95-42-04-14 Державною фіскальною службою України надано відповідь на адвокатський запит ОСОБА_2 від 27 червня 2017 року щодо надходження на урядову "Гарячу лінію" 10 травня 2017 року звернення відносно ОСОБА_1 Повідомлено, що від державної установи "Урядовий контактний центр" до ДФС надійшло звернення заявника, який звернувся на Урядову "гарячу лінію" з інформацією щодо недотримання порядку проведення розрахункових операцій в магазині, який знаходиться за адресою: Чернівецька область, Сторожинецький район, село Банилів-Підгірний, вул. Головна (номер будівлі не зазначено), власником якого, на думку заявника, є ОСОБА_7.

Крім цього зазначено, що повідомлення стосовно порушення податкового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до ДФС не надходили.

Не погоджуючись із діями в.о. начальника ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області ОСОБА_5 щодо винесення наказу від 18 травня 2017 року №121/срп «Про проведення фактичної перевірки» та винесеним податковим повідомленням-рішенням № від 02 червня 2017 року, ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Пунктом 10 частини першої розділу VII Перехідних положень указаного визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки провадження у даній справі було відкрито до набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, то вказана справа розглядалась за правилами, що діють після набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Так, згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02 грудня 2010 року.

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Отже, законодавцем визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Пунктом 80.7 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Статтею 81 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Згідно пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб. Продовження строку таких перевірок здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 5 діб.

Підставами для подовження строку перевірки є: заява суб'єкта господарювання (у разі необхідності подання ним документів, які стосуються питань перевірки); змінний режим роботи або підсумований облік робочого часу суб'єкта господарювання та/або його господарських об'єктів.

Пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Відповідно до пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що встановлені Податковим кодексом України правила щодо призначення, проведення фактичної перевірки та оформлення результатів перевірки є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Недотримання встановлених приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб'єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

Судом встановлено, що працівниками ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області з метою дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) проведено фактичну перевірку суб'єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в магазинах за адресами: с. Банилів-Підгірний, вул. Головна, 94 та вул. Головна 136, за період фінансово-господарської діяльності з 04 червня 2015 року по 27 травня 2017 року.

Як вбачається з наказу від 18 травня 2017 року №121/срп «Про проведення фактичної перевірки» та підтверджувалось відповідачем в ході судового розгляду справи, фактичну перевірку у позивача було проведено на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Згідно наявних у справі матеріалів та пояснень відповідача в ході судового розгляду даної справи, фактичною підставою для прийняття наказу від 18 травня 2017 року №121/срп було отримання 10 травня 2017 року контролюючим органом повідомлення від громадянки України ОСОБА_6 про недотримання порядку проведення розрахункових операцій в магазині, який знаходиться за адресою: Чернівецька область, Сторожинецький район, село Банилів-Підгірний, вул. Головна, власником якого, на думку заявника, є ОСОБА_7.

Так, із наявного у справі звернення заявника ОСОБА_6, зареєстрованого за №РЕ-6862194 від 10 травня 2017 року, вбачається, що заявниця повідомила Державну фіскальну службу України, що в магазині, який належить її сусіду, ОСОБА_7 та який знаходиться за адресою: Чернівецька область, Сторожинецький район, с. Банилів-Підгірний, вул. Головна відсутній касовий апарат. Вказувала, що в даному магазині завищують роздрібну ціну товарів, наприклад: на пачці цигарок "Стром" вказана ціна 15,72 грн, а в магазині даний товар реалізують за 24 грн. Дана ситуація наявна з усіма товарами в даному магазині. Заявниця обурена, адже з даного питання зверталась до Сторожинецької ОДПІ, проте станом на 10 травня 2017 року питання залишається не вирішеним. Просила перевірити даний магазин та змусити власника встановити касовий апарат у найкоротший термін.

Допитана судом як свідок ОСОБА_6 також повідомила, що вона дійсно у травні 2017 року зверталась до контролюючого органу з проханням здійснити перевірку підприємницької діяльності в магазині, який знаходиться за адресою: Чернівецька область, Сторожинецький район, село Банилів-Підгірний, вул. Головна, 205, оскільки продавець цього магазину ОСОБА_7 продав їй пачку цигарок за завищеною, на її думку, ціною.

Таким чином, на підставі наявних у справі матеріалів та показів свідка судом встановлено, що звернення, яке надійшло на Урядову "гарячу лінію" ДП "Урядовий контактний центр" від громадянки ОСОБА_6 стосувалось перевірки підприємницької діяльності, яка проводиться в магазині за адресою: Чернівецька область, Сторожинецький район, село Банилів-Підгірний, вул. Головна, 205, в якому продаж товару здійснює ОСОБА_7.

Водночас позивач здійснює підприємницьку діяльність в магазинах які знаходяться за адресами: Чернівецька область, Сторожинецький район, село Банилів-Підгірний, вул. Головна, 94 та ОСОБА_3, 136 й у цих магазинах ОСОБА_7 не працює та не має жодного відношення до підприємницької діяльності позивача.

При цьому, судом встановлено, що на підставі указаного звернення ОСОБА_6 контролюючим органом згідно наказу від 18 травня 2017 року №120/срп «Про проведення фактичної перевірки» було проведено фактичну перевірку підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_8 в магазині за адресою: Чернівецька область, Сторожинецький район, село Банилів-Підгірний, вул. Головна, 205, тобто в магазині, якій ОСОБА_6 і просила перевірити.

Листом від 23 травня 2017 року ОСОБА_3 управління ДФС у Чернівецькій області повідомило ОСОБА_6 про проведення за її зверненням фактичної перевірки в торговому обєкті за адресою: Чернівецька область, Сторожинецький район, село Банилів-Підгірний, вул. Головна, 205.

Допитана судом як свідок ОСОБА_6 також повідомила, що вона не є сусідкою ОСОБА_1 й не просила здійснювати перевірку в магазинах, які знаходиться за адресами: Чернівецька область, Сторожинецький район, село Банилів-Підгірний, вул. Головна, 94 та ОСОБА_3, 136, в яких остання здійснює підприємницьку діяльність.

Крім цього, в листі Державної фіскальної служби України від 16 червня 2017 року№7781/4/99-99-14-05-01-17 зазначено, що заяви, скарги, листи чи повідомлення про порушення вимог чинного законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до ДФС протягом квітня-травня 2017 року не надходили.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав у контролюючого органу (її посадової особи) для прийняття наказу від 18 травня 2017 року №121/срп «Про проведення фактичної перевірки» у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в магазинах, які знаходиться за адресами: Чернівецька область, Сторожинецький район, село Банилів-Підгірний, вул. Головна, 94 та ОСОБА_3, 136. Посилання в указаному наказі на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України є безпідставним та необґрунтованим.

Жодних доказів, які б підтверджували наявність правової підстави для прийняття наказу від 18 травня 2017 року №121/срп «Про проведення фактичної перевірки», й відповідно, проведення самої перевірки господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 управлінням ДФС у Чернівецькій області надано не було.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача щодо незаконності оскаржуваних дій субєкта владних повноважень (його посадової особи).

Незаконність проведення фактичної перевірки у позивача дає підстави для висновку про незаконність прийнятого за її результатами й оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення.

При цьому суд звертає увагу на те, що у постановах Верховного Суду України № 21-425а14 від 27 січня 2015 року, №826/5689/13 від 09 лютого 2016 року та від 16 лютого 2016 року у справі № 826/12651/14 міститься висновок, який зводиться до того, що невиконання контролюючим органом вимог Податкового кодексу України щодо призначення та проведення перевірки платника податків призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Тобто у разі визнання перевірки незаконною така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення. Податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності податкової перевірки та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення від 02 червня 2017 року №, прийняте за результатом незаконної фактичної перевірки, є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім цього, визнаючи протиправним указане рішення субєкта владних повноважень, суд виходить також з наступного.

З обставин справи вбачається, що за результатом проведеної фактичної перевірки у позивача відповідач дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме: неоприбуткування готівки в повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій в розділі "Облік розрахункових квитанцій та руху готівки" на підставі розрахункових операцій з 01 січня 2016 року №276567-№276568 по 30 січня 2016 року №508513-№508513 на загальну суму 1699,00 грн.

У зв'язку із цим та згідно з абзацом третім статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року №436/95 (далі - Указ №436/95) ОСОБА_3 управлінням ДФС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення - рішення № від 02 червня 2017 року, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції на суму 8495,00 грн.

Так, згідно пункту 2.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320 (далі Положення №637) підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Пунктом 2.6 Положення № 637 визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Абзацом третім статті 1 Указу №436/95 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Таким чином, пунктом 2.6 Положення №637 передбачено два механізми оприбуткування готівки залежно від способу фіксації її надходження в касу: прибуткові касові ордери або фіскальні звітні чеки (РК).

У разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення №637 оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі.

У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке передбачена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу N 436/95).

Водночас в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач в період з 02 січня 2016 року по 30 січня 2016 року за наявності відповідних квитанцій операції на загальну суму 1699,00 грн не відобразила в КОРО лише у звязку з тим, що в КОРО закінчились відповідні сторінки, а придбати нову КОРО не було можливості. Поряд з цим облік зазначених готівкових коштів позивач здійснювала шляхом запису відповідної інформації на окремому аркуші (аркуш справи 56), який був предявлений ФОП ОСОБА_1 посадовим особам контролюючого органу при проведенні у неї фактичної перевірки, що відповідачем в ході судового розгляду справи не заперечувалось.

Вказане, на переконання суду, підтверджує добросовісність платника податків та відсутність у нього умислу уникнути «оприбуткування готівки» й ухилитися від сплати податків.

Зазначене дає підстави вважати про відсутність вини позивача, що виключає можливість притягнення її до відповідальності.

До того ж, як зазначалось позивачем та не спростовано відповідачем, з суми 1699,00 грн оплачено всі необхідні податки до бюджету, зазначені грошові кошти не були приховані від контролюючих органів, зазначена сума відображена як дохід.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність притягнення відповідачем позивача до фінансової відповідальності, а тому податкове повідомлення-рішення №002301404 від 02 червня 2017 року підлягає скасуванню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено протиправність дій в.о. начальника ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області ОСОБА_5 щодо винесення наказу від 18 травня 2017 року №121/срп «Про проведення фактичної перевірки» та протиправність винесеного ОСОБА_3 управлінням Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення від 02 червня 2017 року №.

В ході судового розгляду справи відповідачі як субєкти владних повноважень не довели правомірність оскаржуваних дій та рішення.

Таким чином, даний позов підлягає задоволенню повністю.

Поряд з цим, визначаючи спосіб захисту порушених прав позивача як платника податків, суд враховує наступне.

Повноваження суду при вирішенні справи передбачені статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої указаної статті при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно пунктів 2 та 3 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій.

Отже, у разі задоволення позову суд може визнати протиправним та одночасно скасувати індивідуальний акт, визнати дії суб'єкта владних повноважень протиправними й одночасно зобов'язати його утриматися від вчинення певних дій.

Пунктом 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Оскільки у даному випадку позивач просить суд визнати протиправними дії в.о. начальника ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області ОСОБА_5 щодо винесення наказу №121/срп від 18 травня 2017 року, тобто фактично не погоджується з актом індивідуальної дії, а також просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02 червня 2017 року, винесене ОСОБА_3 управлінням Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, тобто також не погоджується з актом індивідуальної дії, то, на переконання суду, беручи до уваги наведені процесуальні норми, даний позов підлягає задоволенню із визнанням протиправними та скасування названих актів індивідуальної дії.

Щодо розподілу судових витрат варто зазначити таке.

В матеріалах справи наявна заява позивача (її представника) з проханням, у разі задоволення позову, стягнути з відповідача на її користь судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 2240 (дві тисячі двісті сорок) грн та витрат на правову допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) грн.

Так, відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою, сьомою, девятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З матеріалів справи вбачається, що за подання даного позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 2240,00 грн, що підтверджується квитанцією №1 від 04 вересня 2017 року.

Судом також встановлено, що між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 укладено Договір про надання правової допомоги №01/17 від 31 травня 2017 року, зі змісту якого (зокрема пункти 2.1, 5.3) вбачається, що такий укладено саме з метою представництва інтересів ОСОБА_1 у відносинах з ОСОБА_3 управлінням Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області, повязаних з проведенням фактичної перевірки 19- 22 травня 2017 року та прийнятим за її наслідком податковим повідомленням-рішенням.

Згідно пункту 5.3 Договору про надання правової допомоги №01/17 за надання правової допомоги Клієнт зобов'язується виплатити адвокатові гонорар у розмірі 2500,00 грн на протязі 30 банківських днів з моменту подачі позовної заяви клієнтом до адміністративного суду.

Відповідно до пунктів 5.1 та 5.2 Договору про надання правової допомоги №01/17 всі розрахунки за цим Договорм здійснюються в національній валюті України гривні, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок Адвоката, вказаний в ст.. 9 цього Договору. Датою здійснення оплати Клієнтом за цим Договором є день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Адвоката.

Згідно квитанції №50 від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_1 (платник) було здійснено на користь ОСОБА_2 (отримувач) оплату коштів в розмірі 2500,00 грн, призначення платежу за Договором про надання правової допомоги №01/17 від 31 травня 2017 року

За таких обставин та враховуючи наведені вище приписи процесуального закону, оскільки даний позов сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судових витрат, що складаються із судового збору у розмірі 2240 (дві тисячі двісті сорок) грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) грн, а всього 4740 (чотири тисячі сімсот сорок) грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати винесений в.о. начальника ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області ОСОБА_5 відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 наказ від 18 травня 2017 року №121/срп «Про проведення фактичної перевірки».

Визнати протиправним та скасувати винесене ОСОБА_3 управлінням Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 02 червня 2017 року №.

Стягнути з ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200а, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( 59020, Чернівецька область, Сторожинецький район, с. Банилів-Підгірний, вул. Головна 94, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 2240 (дві тисячі двісті сорок) грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) грн, а всього 4740 (чотири тисячі сімсот сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2017 року.

Суддя О.П. Лелюк