Справа № 266/3897/17
Суддя: Курбанова Н. М.
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 266/3897/17
Провадженя№ 2-а/266/188/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2017 м.Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Курбанової Н.М.,

при секретарі - Макогон С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України міста Маріуполя про визнання протиправною бездіяльності та спонукання вчинити певні дії

третя особа: Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області про визнання протиправною бездіяльності відповідача та спонукання вчинити певні дії. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона здобула право на отримання державної пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2, яке видане Пенсійним фондом України. Раніше вона була зареєстрована та постійно проживала в м. Макіївка, Донецької області, де перебувала на обліку у Пенсійному фонді та отримувала пенсію. У зв'язку з проведенням АТО та з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де вона мешкала, було припинено здійснення повноважень відповідного органу Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. В грудні 2014 року вона звернулася до відповідача з заявою про взяття її на облік та виплату пенсії. Саме з цього часу відповідач нараховував їй пенсійне забезпечення у розмірі 1400 гривень, але починаючи з травня 2017 року без правових підстав припинив виплату пенсії. Будь якої інформації щодо прийняття рішення про припинення виплати пенсії від відповідача, як це вимагає законодавство, їй не надходило. Повідомити дані про наявність такого рішення, про дату та інші його реквізити, за його наявності, у телефонній розмові працівники відповідача йому відмовились. Вважає, що відповідач грубо порушив охоронювані Конституцією та законами України права, тим самим позбавивши її єдиного джерела для існування. Просить визнати протиправною бездіяльність Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області щодо невиплати йому пенсії з травня 2017 року, зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату позивачці пенсію та виплатити заборгованість за період, починаючи з травня 2017 року.

Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач в особі Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області, надав суду письмові заперечення, згідно яких позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, посилаючись на те, що з 01.09.2014 року електронна пенсійна справа ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 була взята на облік в управлінні з управління ПФУ в Червоногвардійському районі м.Макіївка. З 22.05.2017 р. до управління надійшов витяг з протоколу засідання комісії соціального захисту населення Приморського району м.Маріуполя з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (відновленням) соціальних виплат (пенчій) внутрішньо переміщеним особам від 05.05.2017 р. №45 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 З 01.06.2017 року ЦОУПФУ була припинена виплата пенсії ОСОБА_1 до з'ясування фактичного місця проживання позивачки. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повній мірі.

Представник третьої особи Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради, до відкритого судового засідання не з'явився за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3, виданого 09.12.2003 р. Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 є пенсіонером за вислугою років з 16.09.2003 - постійно (а.с. 8).

Згідно довідки від 29.03.2017 року № /НОМЕР_1, виданої УПСЗН Приморського району ММР, ОСОБА_1 перебуває на обліку як особа, внутрішньо переміщена, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.11).

01.09.2014 року електронна пенсійна справа ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 була взята на облік в управлінні з управління ПФУ в Червоногвардійському районі м.Макіївка..

З 22.05.2017 р. до управління надійшов витяг з протоколу засідання комісії соціального захисту населення Приморського району м.Маріуполя з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (відновленням) соціальних виплат (пенчій) внутрішньо переміщеним особам від 05.05.2017 р. №45 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами ч. 3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до положень ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відтак, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-IV.

Відповідачем не надано до суду відомостей, щодо прийняття Центральним об'єднаним управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

В своїх запереченнях Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області зазначає, що відсутність внутрішньо-переміщеної особи за фактичним місцем проживання є порушенням умов для отримання соціальних виплат відповідно до Закону № 1706-VII.

З цього приводу суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VІІ період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 № 638-IV у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Кабінетом Міністрів України 7 листопада 2014 року прийнято постанову «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» № 595. Цією постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 8 Тимчасового порядку встановлено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

За змістом статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

У матеріалах справи відсутні будь які підтвердження щодо скасування, чи визнання недійсною довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.03.2017 року № /НОМЕР_1, виданої УПСЗН Приморського району ММР (а.с.8).

Таким чином, суд спростовує доводи відповідача з приводу не проживання внутрішньо переміщеної особи на території, підконтрольній українській владі. Обставини справи не суперечать положенням Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанові Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Суд вважає за необхідне застосувати положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні його пенсії, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена пенсійним органом без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, зазначає, що право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи наведені обставини та норми чинного законодавства, зокрема, відсутність рішення пенсійного органу про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 В,Є., суд приходить до висновку щодо безпідставного припинення виплати пенсії позивачці з 01 травня 2017 року, тому порушене право особи підлягає відновленню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачці є протиправними, а тому відповідача слід зобов'язати поновити позивачу виплату пенсії за віком з травня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 8, 72, 77, 122, 241-246, 250 КАС України,суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, з травня 2017 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя поновити виплату належної ОСОБА_1, пенсії з травня 2017 року з виплатою виниклої заборгованості.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області на протязі тридцяти днів з дня оголошення постанови.

Суддя: Курбанова Н. М.