Справа № 826/3589/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 грудня 2017 року 10:17 № 826/3589/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А., при секретарі судового засідання Денисенко А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - Пінчук Б.В.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві) про скасування податкових повідомлень-рішень від 07.10.2016 № та №, винесених ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з огляду на відсутність вручення наказу та повідомлення, відповідач не мав права проводити документальну позапланову невиїзну перевірку, а її результати не мають жодних правових наслідків. Висновки акту перевірки, на думку позивача, є необґрунтованими, оскільки позивачем до перевірки були подані усі документи, які засвідчують фактичну сплату позивачем вартості придбаних цінних паперів на користь іншої фізичної особи, а також продаж вказаних цінних паперів, відтак платником податків вірно визначено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. У зв'язку з наведеним позивач вважає прийняті, на підставі таких висновків, податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, та зазначив, що при проведенні перевірки податковий орган діяв у межах повноважень, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі статті 20, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 15.09.2016 №229/26-54-13-06-17-.

Як вбачається з акту перевірки, в ході перевірки встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 164.2.8 пункту 164.2 статті 164, підпункту 167.5.2 пункту 167.5 статті 167, підпунктів 170.2.2. 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся на загальну суму 1 224 167,34 грн.; пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військового збору у сумі 91 812,55 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 07.10.2016 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 530 209,18 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 1 224 167,34 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 306 041,84 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 114 765,65 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 91 812,55 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 22 953,14 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 22.12.2016 №8440/Т/26-15-10-02-16 зазначені податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Рішенням Державного фіскальної служби України від 23.02.2017 №2668/Т/99-99-11-02-01-14 податкові повідомлення-рішення від 07.10.2016 № і № та рішення про результати розгляду первинної скарги від 22.12.2016 №8440/Т/26-15-10-02-16 залишені без змін, а повторна скарга позивача - без задоволення.

Вважаючи, що зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства, що порушують його права та інтереси, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки встановлені статтею 79 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Згідно пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Між тим, пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

З аналізу вказаних норм вбачається, що проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не виключає необхідності дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок, зокрема, право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків надається лише у випадку, коли останньому до початку проведення зазначеної перевірки було надіслано рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи вручено під розписку копію наказу про проведення зазначеної перевірки.

Крім того, хоча пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України визначено, що присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, що передбачене підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, а відтак з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Як встановлено з матеріалів справи, повідомлення про проведення перевірки від 30.08.2016 та наказ від 30.08.2016 №707, в якому зазначено, що необхідно організувати роботу щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з 05.09.2016 по 09.09.2016 терміном п'ять днів, надіслано позивачу засобами поштового зв'язку з рекомендованим повідомленням про вручення.

Згідно наявної в матеріалах копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивач отримав вказані документи 17.09.2016, тобто вже після проведення перевірки та оформлення її результатів, що виключало можливість позивача скористатись своїм правом бути присутнім під час проведення перевірки.

Таким чином, відповідачем порушено вимоги Податкового кодексу України щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, оскільки позбавлено останнього взяти участь у проведенні перевірки та за необхідності надати відповідні документи під час проведення перевірки для спростування покладених питань, які необхідно було перевірити посадовими особами відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень цих обставин не спростовано і не доведено.

Як вбачається з акту перевірки, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 подав податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік, в якій, як вважає відповідач, неправомірно задекларовано витрати у сумі 6 120 836,72 грн. Зокрема, у зв'язку з ненаданням первинних документів, в тому числі, платіжних доручень, що підтверджують фактично понесені витрати на придбання інвестиційних активів від ОСОБА_1, документально не підтверджено суму витрат у розмірі 6 120 836,72 грн., понесених на придбання інвестиційних активів, зазначених в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік (№ від 04.05.2016).

За результатами перевірки податковим органом зроблено висновок про порушення позивачем положень пункту 44.1 статті 44, підпункту 164.2.8 пункту 164.2 статті 164, підпункту 167.5.2 пункту 167.5 статті 167, підпунктів 170.2.2. 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми оподатковуваного доходу, отриманого платником податку як інвестиційний дохід за 2015 рік всього на суму 6 120 836,72 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари

Відповідно до підпункту 14.1.244 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Підпунктом 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Інвестиційний прибуток згідно з підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Згідно з підпунктом 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 (Покупець) та громадянином Канади ОСОБА_3 (Продавець) в інтересах та за рахунок якого діє ТОВ «РВД Маркетс» (Повірений) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів від 01.10.2015 №БВ101-2/5, згідно умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити цінні папери в порядку і на умовах, викладених у цьому Договорі (у пункті 1.1.1.). Загальна вартість договору становить 6 120 836,72 грн.

Згідно пункту 2.1 Договору розрахунок по даному договору здійснюється в готівковій формі в строк, що не перебільшує 90 календарних днів з дати укладання даного договору. Про сплату грошових коштів Продавець видає Покупцю розписку.

Документом, що підтверджує виконання зобов'язань Продавця в перерахуванні цінних паперів на ім'я Покупця є Акт прийому-передачі цінних паперів, який є невід'ємною частиною даного Договору (пункт 2.3 Договору).

Крім того, Сторонами укладалась також Додаткова угода №1 від 05.10.2015, копія якого долучена до матеріалів справи.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору, а також факту понесення позивачем витрат з купівлі цінних паперів позивачем надано копії розписок, відповідно до яких позивачем передано, а громадянином Канади ОСОБА_5 отримано грошові кошти на загальну суму 6 120 836,72 грн., а також копії акту прийому-передачі цінних паперів від 05.10.2015, акту виконаних робіт від 05.10.2015, якими підтверджено купівлю-продаж цінних паперів відповідно до зазначеного вище Договору.

Окрім того, на підтвердження отриманого доходу від продажу інвестиційного активу позивачем надано копії договорів купівлі-продажу цінних паперів від 20.10.2015 №БВ1008-2/6, від 07.10.2015 №БВ1005-1/6, від 02.11.2015 №БВ1101-3/7, від 27.10.2015 №БВ1010-2/3, від 30.11.2015 №БВ1105-1/5, укладених між ОСОБА_1 (Продавець) та ТОВ «Кристалс Груп» (Покупець), згідно умов яких Продавець зобов'язується забезпечити передачу у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити цінні папери в порядку і на умовах, викладених у цьому Договорі (п.1.1.1.).

Згідно пункту 2.3 зазначених Договорів документом, що підтверджує факт здійснення переходу прав власності на цінні папери на ім'я Покупця є виписка з рахунку в ЦП Покупця в депозитарній установі.

В підтвердження виконання умов договорів надано копії актів виконаних робіт, на виконання пункту 2.3 договорів, згідно з якими сторонами було здійснено купівлю-продаж цінних паперів відповідно до зазначених договорів.

Відповідно до положень пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Податковий орган в акті перевірки зазначив, що ОСОБА_1 не надано документального підтвердження понесених витрат на придбання корпоративних прав на суму 6 120 836,72 грн., не надано відповідних платіжних документів, що підтверджували б фактично понесені витрати на придбання інвестиційних активів, зазначених у податковій декларації про майновий стан та доходи.

Слід зазначити, що положення Податкового кодексу України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, та порядок використання цих документів податковим органом у разі їх подання платником до прийняття рішення. Однак, норми Податкового кодексу України жодним чином не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку виключно на підставі наявної у нього інформації.

З урахуванням цього суд вважає за можливе прийняти до уваги надані позивачем, на підтвердження факту понесення ним витрат на придбання інвестиційних активів, зазначених у податковій декларації про майновий стан та доходи на суму 6 120 836,72 грн., зазначені вище договори, розписки та акти прийому-передачі.

Відповідно до частини першої статті 1087 Цивільного кодексу України, розрахунки за участю фізичних осіб, у тому числі нерезидентів, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

При визначенні об'єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб з операцій із зворотного викупу інвестиційного активу його емітентом вважається інвестиційний прибуток, при визначенні якого враховуються витрати, підтверджені документами первинного обліку, пов'язані з придбанням такого інвестиційного активу, до яких, зокрема, але не виключно, відносяться: договір, приходний касовий ордер, касовий чек, розрахункова квитанція тощо.

Водночас, у даному випадку, операції з купівлі-продажу цінних паперів, у яких позивач виступав покупцем, здійснювалася між фізичними особами, які не є суб'єктами господарювання, і за готівкові кошти, як це передбачено пунктом 2.1 Договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Відповідно до частини першої статті 545 Цивільного кодексу України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, згідно з нормами чинного законодавства, розписка є документом, що засвідчує виконання покупцем взятого на себе обов'язку з оплати цінних паперів за договором купівлі-продажу, який укладений між фізичними особами.

Також, суд враховує, що висновок про те, що розписка є належним свідченням оплати за договором купівлі-продажу цінних паперів, а податок на доходи фізичних осіб має нараховуватись на різницю між доходом, отриманим від продажу інвестиційного активу та витратами, понесеними на його придбання, підтримано також Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 28.01.2015 у справі К/800/31819/14, а також від 29.09.2016 у справі К/800/7272/16.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що наданими позивачем суду документами, в тому числі, копіями договору купівлі продажу цінних паперів, укладеного позивачем з фізичною особою громадянином Канади ОСОБА_5, копіями розписок щодо отримання продавцем від ОСОБА_1 грошових коштів, а також копіями актів виконаних робіт, згідно з якими сторонами здійснено купівлю-продаж цінних паперів, у повній мірі підтверджуються обставини понесення ОСОБА_1 витрат з придбання цінних паперів.

Таким чином, висновок контролюючого органу про заниження позивачем суми оподаткованого доходу, отриманого платником податку як інвестиційний дохід за 2015 рік всього на суму 6 120 836,72 грн., є помилковим, оскільки відповідачем не враховано суми витрат позивача на придбання інвестиційного активу, факт чого підтверджується наявними у справі доказами, та, як наслідок неправильно визначено суму інвестиційного прибутку позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 07.10.2016 № прийняте відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності збільшення суми грошового зобов'язання за платежем - військовий збір згідно податкового повідомлення-рішення від 07.10.2016 № суд зазначає наступне.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Фізичні особи за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період. Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб є 2015 рік.

За результатами перевірки встановлено, що платником податків ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено військового збору у розмірі 91 812,55 грн. за 2015 рік, чим порушено пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Поряд із цим, як було встановлено судом під час вирішення справи, висновок контролюючого органу про те, що чистий оподатковуваний дохід за 2015 рік позивача складає 6 120 836,72 грн., є необґрунтованим та спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

У зв'язку із цим, визначення відповідачем суми військового збору у розмірі 91 812,55 грн., виходячи з розрахунку: 6 120 836,72 грн.*1,5% = 91 812,55 грн., не може бути визнане обґрунтованим, а тому податкове повідомлення-рішення відповідача від 07.10.2016 № також підлягає скасуванню, як таке, що прийнято протиправно.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на те, що встановлено необґрунтованість висновків контролюючого органу, зокрема, щодо сум визначених позивачу грошових зобов'язань за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатам річного декларування, а також за платежем військовий збір. Крім того, суб'єктом владних повноважень не доведено дотримання ним вимог Податкового кодексу України під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Разом з тим, частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Натомість, позивачем доведено та надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 07.10.2016 № та №.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 07.10.2016 № та №.

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) сплачений ним судовий збір у розмірі 8000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур