Справа № 814/2247/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2247/17

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року про відмову у задоволенні заяви Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання: стягував - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, боржник ОСОБА_2, про стягнення штрафу в сумі 680 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області звернулось до суду першої інстанції із заявою, в якій просило визнати поважними причинами пропуску строку предявлення на примусове виконання постанови про адміністративне правопорушення від 22.07.2011 року № 125; поновити пропущений строк для предявлення до виконання постанови про адміністративне правопорушення від 22.07.2011 року № 125.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року відмовлено Центральному об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа.

Залишаючи заяву Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що постанова органу пенсійного фонду не є виконавчим листом, а отже підстави для застосування судом статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України за результатом розгляду заяви відсутні.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального і процесуального права, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (в редакції, яка діяла на момент набрання рішенням органу пенсійного фонду чинності) відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Зазначені положення Закону кореспондуються із приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (чинного на час звернення заявником із постановою до виконання).

За правилами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (в редакції, яка діяла на момент набрання рішенням органу пенсійного фонду чинності) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в межах встановлених Законом строків.

Зокрема, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців, які встановлюються з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (в редакції, яка діяла на момент набрання рішенням органу пенсійного фонду чинності) стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, наведеними правилами Закону стягувач наділений правом на поновлення строку предявлення виконавчого документа до виконання, яке забезпечується в судовому порядку, в тому числі, судом за місцем виконання.

При цьому, адміністративний суд відповідно ч. 1 ст. 261 КАС України наділений процесуальними повноваженням для вирішення вказаного питання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для вирішення заяви органу пенсійного фонду в порядку ст. 261 КАС України.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 року № 6-2391ц15.

Водночас, колегія суддів враховує те, що за правилами наведеної норми адміністративного процесуального законодавства пропущення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання не може бути безумовною підставою для неможливості його виконання, оскільки суд може визнати причини пропуску строку поважними та поновити цей строк.

Як вбачається зі змісту заяви, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, як на поважну причину пропуску строку предявлення виконавчого документа до виконання посилається на реорганізацію органу пенсійного фонду, що вплинуло на своєчасність реалізації свого права та обовязку із забезпечення виконання виконавчого документа.

Однак, заявник не обґрунтовує наявність обставин та об'єктивних перешкод, що перешкоджали йому вчасно звернутись із виконавчим документом з метою примусового його виконання, не підтверджує ці обставини відповідними доказами.

Таким чином, заявником не підтверджено наявність поважних причин, що вплинули на можливість предявити виконавчий документ до виконання у встановлений строк.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення заявнику строку предявлення виконання документа до виконання, у звязку із чим заява стягувача має бути залишена без задоволення.

Враховуючи викладене, оскільки висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви є правильним, проте ґрунтується на помилковому застосуванні норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 199 КАС України підлягає зміні.

Керуючись ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 199, п. 1 ч. 1 ст. 201, п. 2 ч. 1 ст. 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року змінити в частині мотивів, з яких виходив суд при ухваленні рішення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець