Справа № 872/11429/17
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2017 року справа № 334/3679/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю,

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України

м. Запоріжжя

на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року (головуючий суддя Баруліна Т.Є., )

у справі № 334/3679/17

за позовом ОСОБА_1

до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобовязання вчини певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просила визнати дії відповідача щодо припинення виплати пенсії протиправними та зобовязати відповідача відновити виплату пенсії з моменту її прийняття, тобто з грудня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно припинив виплату пенсії у зв'язку з скасуванням довідки № НОМЕР_1 від 03.08.2015, оскільки положення статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачають виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії, серед яких відсутня така підстава як скасування довідки.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Припинення виплати позивачу пенсії не з підстав, передбачених Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі ОСОБА_2 № 1058-ІV), свідчить про неправомірність таких дій органу Пенсійного Фонду України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що з огляду на лист управління праці та соціального захисту населення по Дніпровському районі Запорізької міської ради від 18.05.2017 № 07-06/407 довідка позивача про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 03.08.2015 № НОМЕР_1 скасована, у звязку з цим, 19.05.2017 комісією з питань призначення (відновлення/припинення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізької міської ради по Дніпровському району було прийнято рішення відмовити у поновленні виплати пенсії.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, що позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово непідконтрольної Уряду України території. У зв'язку зі здійсненням антитерористичної операції на Сході України, позивач змушений був виїхати до м. Запоріжжя, де зареєстрований, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 03.08.2015 (а.с.5), знаходиться на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримував пенсію за віком.

Виплата пенсії ОСОБА_1 здійснювалася з 01.11.2014 по 01.12.2016, а з 01 грудня 2016 року йому припинено виплату пенсії.

16.05.2017 позивач звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про надання інформації стосовно припинення виплати пенсії та просив її поновити.

19.05.2017 комісією з питань призначення (відновлення/припинення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізької міської ради по Дніпровському району прийнято рішення відмовити у поновленні виплати пенсії у зв'язку з скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

26 травня 2017 року Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя своїм листом № 83/Г-9 повідомило позивача, що відповідно до листа управління праці та соціального захисту населення по Дніпровському районі Запорізької міської ради від 18.05.2017 № 07-06/407 довідка позивача про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 03.08.2015 № НОМЕР_1 скасована.

19.05.2017 комісією з питань призначення (відновлення/припинення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Запорізької міської ради по Дніпровському району прийнято рішення відмовити у поновленні пенсії у звязку з скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Також, відповідач повідомив, що відсутність позивача як внутрішньо переміщеної особи за зареєстрованим місцем перебуванням та скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є порушенням обовязкової умови для отримання соціальних виплат відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Виплата пенсії припинена позивачу на підставі інформації, отриманої від місцевого управління соціального захисту населення стосовно встановлено факту не проживання позивача за зареєстрованим місцем перебуванням, а також на підставі рішення такого управління, прийнятому засіданням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яка вирішує питання щодо призначення (поновлення) соціальних виплат та скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваних дій відповідача.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За визначенням у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (в редакції на видачі позивачу ОСОБА_3 про взяття на облік № від 02.12.2014) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.7 вказаного для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З 13.01.2016 з урахуванням внесених Законом № 921-VIII від 24.12.2015 змін статтею 4 Закону № 1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12цього Закону.

За правилами ст.5 вказаного Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Положення ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону надають вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості. ОСОБА_2 перелік не передбачає розширеного тлумачення.

14.06.2016 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, якою затверджено:

- Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним;

- Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно з п.1 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат № 365 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.п.2-5 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат № 365 документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Реєстрація місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи здійснюється в установленому законодавством порядку.

За приписами п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

При цьому комісія не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення щодо припинення соціальної виплати надсилає копію такого рішення органам, що здійснюють соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення (п.13 цього Порядку).

З огляду на наведені правові норми, відповідач зазначає, що виплата пенсії позивачу припинена у правомірно у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання та скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що такі дії відповідача не узгоджуються з приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

У відповідності до ч.3 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

ОСОБА_2 регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ст.5 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

З урахуванням наведеного, підстава припинення виплати пенсії має бути визначена безпосередньо законом, отже до спірних правовідносин застосуванню підлягає ОСОБА_2 України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які мають вищу юридичну силу.

Припинення виплат через підстави, визначенні у підзаконному нормативному акті (зокрема через припинення дії довідки внутрішньо переміщених осіб), колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на викладене, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтоване посилання відповідача е на постанову Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», так як вказані приписи підзаконного нормативно-правового акту, яким встановлено інші випадки припинення соціальних виплат, суперечать нормам ст. 49 ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого виплата пенсії може припинятися виключно з підстав, встановлених законом.

Також апеляційний суд вважає правомірним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин практики Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, зокрема, рішення «Пічкур проти України».

З урахуванням встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо припинення з грудня 2016 року виплату пенсії позивачу як внутрішньо переміщеній особі.

З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року у справі № 334/3679/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бут оскаржена в порядку, встановленому ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко