Справа № 817/1765/17
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2017 року м. Рівне №817/1765/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 26 жовтня 2009 року); представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 15 травня 2017 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання дій протиправними, скасування акту, припису та постанови.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі іменується позивач) до Управління Держпраці у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати дії відповідача щодо проведення перевірки та складення акту протиправними; скасувати акт додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №17А/04-2 від 20.10.2017, припис №7П/04-2/17А від 20.10.2017, постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №000128 від 07.11.2017.

Ухвалою судді від 20.11.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача зазначив, що у контролюючого органу були відсутні підстави для проведення позапланової перевірки, оскільки на її проведення необхідно отримати згоду Держпраці України, що визначено Порядком №390. Також позивач зазначає, що жодних порушень статті 24 КЗпП України щодо оформлення відносин з особами, які виконували роботи продавців та прибиральниці, не допускав, оскільки останні надавали позивачу послуги на підставі цивільно-правових угод, що не суперечить нормам чинного законодавства.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову та вказав, що контролюючим органом не проводилася позапланова перевірка відповідно до Порядку №390, а відтак отримання згоди від Держпраці України не передбачено. Відповідач вказує, що контролюючим органом здійснено саме інспекційне відвідування відповідно до Порядку №295, а відтак субєкт владних повноважень діяв у порядку та спосіб, визначені нормами чинного законодавства. Також, відповідач вказує, що під час здійснення інспекційного відвідування виявлено порушення позивачем норм статті 24 КЗпП України, оскільки в магазині, що належить позивачу, працювали особи без оформлення трудових договорів, а цивільно-правові угоди, на підставі яких працівники виконували певні роботи, містять ознаки трудових договорів. На підставі даних доводів, відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

На підставі статті 243 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 21.12.2017.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Начальником Управління Держпраці у Рівненській області винесено наказ «Про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_3» від 17.10.2017 №567 (далі іменується Наказ №567) (а.с. 66).

На підставі Наказу №567, Начальником Управління Держпраці у Рівненській області сформовано Направлення на інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 з 18 по 20 жовтня 2017 року включно (а.с. 13).

За результатами інспекційного відвідування, відповідачем складено ОСОБА_4 додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №17А/04-2 від 20.10.2017 (далі іменується ОСОБА_4 перевірки) (а.с. 10).

На підставі ОСОБА_4 перевірки відповідачем сформовано Припис №7П/04-2/17А від 20.10.2017 про недопущення в подальшому позивачем вимог статті 24 КЗпП України (далі іменується Припис) (а.с. 9).

Також, відповідачем винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.11.2017 №000128, якою накладено на позивача штраф у розмірі 288000 грн. 00 коп. (далі іменується Постанова №000128) (а.с. 8).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу оскаржуваних рішень та дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Вирішуючи спір по суті, що виник між учасниками справи, суд констатує наявність національного законодавства, що регулює спірні відносини.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування), є Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»» №295 від 26.04.2017 (далі іменується Порядок №295).

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій контролюючого органу щодо проведення позапланової перевірки та складання за її результатами відповідних документів: ОСОБА_4 перевірки та Припису, суд зазначає наступне.

За правилами підпункту третього пункту пятого Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

З матеріалів справи вбачається, що інспекційне відвідування позивача, як фізичної особи, яка використовує найману працю, проведено відповідачем на підставі Наказу №567 керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

Підставою для проведення інспекційного відвідування слугувало письмове звернення Дубенської районної державної адміністрації від 03.08.2017 №1990/02-20/17, в якому зазначено, що за підсумками засідання районної тимчасової комісії з питань погашення заборгованості із заробітної плати (грошового забезпечення), пенсій, стипендій та інших соціальних виплат, забезпечення реалізації рішень, спрямованих на підвищення рівня оплати праці, дотримання норм законодавства в частині мінімальної заробітної плати, легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення, Дубенська районна державна адміністрація надає матеріали щодо проведеного обстеження 01.08.2017 субєктів підприємницької діяльності, розташованих на території Дубенського району, зокрема, щодо ФОП ОСОБА_3 (а.с. 52).

Таким чином, відповідач мав усі належні правові підстави для проведення інспекційного відвідування позивача.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про визнання протиправними дій контролюючого органу щодо проведення перевірки, позивач посилається на відсутність підстав для проведення такої перевірки без згоди Держпраці України, та вказує, що така перевірка була не інспекційним відвідуванням, а позаплановою перевіркою.

Позивач обґрунтовує свою правову позицію нормами Наказу Міністерства соціальної політики України «Про затвердження Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів» №390 від 02.07.2012 (далі іменується Порядок №390).

Так, відповідно до пункту третього Порядку №390, інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення субєктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Проте, суд відхиляє такі доводи позивача та вказує на відсутність підстав для застосування даних норм до спірних правовідносин, оскільки Наказ №567 був виданий саме на проведення інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю відповідно до Порядку №295, про що чітко зазначено у ньому, а не на проведення планової чи позапланової перевірки відповідно до Порядку №390.

Суд зазначає, що встановлення законодавцем такої форми перевірки як інспекційне відвідування обумовлено необхідністю реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Інспекційне відвідування, як форма перевірки, що встановлена Порядком №295, не є тотожним поняттям позапланової чи планової перевірок, що визначені Порядком №390.

Відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до статті 263 КЗпП України, місцеві державні адміністрації і ради у межах відповідної території: забезпечують реалізацію державної політики в галузі охорони праці; формують за участю профспілок програми заходів з питань безпеки, гігієни праці і виробничого середовища, що мають міжгалузеве значення; здійснюють контроль за додержанням нормативних актів про охорону праці.

Як зазначалося судом, Наказ №567 виданий саме щодо проведення інспекційного відвідування на підставі отриманої від місцевої державної адміністрації інформації.

Суд зазначає, що Порядок №390 затверджений відповідно до норм, зокрема, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», натомість Порядок №295, яким керувався відповідач при проведенні інспектування, затверджений на виконання та з метою реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач мав усі належні правові підстави для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 відповідно до Порядку №295, що не потребує наявності згоди Держпраці України на його проведення.

Також, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що оскільки в ОСОБА_4 перевірки міститься відмітка в розділі «Тип здійснюваної перевірки» - позапланова, то така перевірка мала ознаки саме позапланової перевірки.

З даного приводу суд зазначає, що форма (бланк) акту перевірки затверджена відповідно до Порядку №390 та містить у розділі «Тип здійснюваної перевірки» лише два можливих варіанти зазначення виду перевірки: планова та позапланова. При затвердженні Порядку №295 до форми (бланку) перевірки не вносилися зміни щодо такого виду перевірки як інспекційне відвідування, тому із можливих двох варіантів відповідачем зазначено «позапланова».

Проте, такий недолік в оформленні ОСОБА_4 перевірки, на переконання суду, не є підставою для твердження, що проведена відповідачем перевірка була позаплановою, оскільки з матеріалів справи вбачається про проведення саме інспекційного відвідування відповідно до Порядку №295.

Відповідно до пункту 19 Порядку №295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в обєкта відвідування.

За правилами пункту 23 Порядку №295, припис є обовязковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення обєктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься обєкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду (пункт 24 Порядку №295).

З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеного інспекційного відвідування контролюючим органом на виконання вказаних вище вимог складено ОСОБА_4 перевірки та Припис.

Суд зазначає, що жодних процедурних порушень щодо проведення та оформлення результатів інспекційного відвідування відповідачем допущено не було.

Відтак, позовна вимога про визнання протиправними дій контролюючого органу щодо проведення позапланової перевірки та складання за її результатами відповідних документів: ОСОБА_4 перевірки та Припису, не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування ОСОБА_4 перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до пункту девятнадцятого частини першої статті 4 КАС України, індивідуальний акт акт (рішення) субєкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд зазначає, що акт перевірки являє собою службовий документ, який підтверджує факт проведення відповідного виду перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства.

Правовий акт індивідуальної дії це виданий субєктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень певного нормативно-правового акта щодо конкретної життєвої ситуації, що не містить загальнообовязкових правил поведінки, та стосується прав та обовязків чітко визначен6ого субєкта, якому він адресований; виражає волевиявлення певного субєкта права та його владні приписи; має офіційний характер та є обовязковим до виконання; спрямований на регулювання конкретних відносин; встановлює конкретне правовідношення; є юридичним фактом, що спричиняє певні наслідки.

Акт перевірки не містить ознак рішення індивідуальної дії та не являється таким, а відтак не може бути скасованим.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування ОСОБА_4 перевірки не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними та скасування Припису та Постанови №000128, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що інспекційне відвідування проводилося у ФОП ОСОБА_3, яка здійснює свою діяльність в магазині «Продукти» за адресою: Рівненська область, Дубенський район, село Сатиїв, вулиця Миру, будинок №63.

В ОСОБА_4 перевірки зазначено, що за результатами обстеження стану дотримання чинного законодавства щодо оформлення трудових відносин, оплати праці та сплати обовязкових платежів Дубенською РДА 01 серпня 2017 року довідкою №8 від 01.08.2017, зафіксовано дві особи, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виконували обовязки продавців, відпускали товари покупцям. В письмових поясненнях дані особи вказали, що працюють у позивача по цивільно-правових угодах. Відповідно до наказу №19 від 31.08.2017 ОСОБА_5 прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів в магазині «Продукти», дата початку роботи 01.09.2017, повідомлення про працевлаштування подано до ДФС 31.08.2017. відповідно до наказу №18 від 01.08.2017 ОСОБА_4 прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів в магазині «Продукти», дата початку роботи 02.08.2017, повідомлення про працевлаштування подано до ДФС 01.08.2017. Цивільно-правові договори на ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та сплату ЄСВ під час інспекційного відвідування позивачем надано не було.

В ОСОБА_4 перевірки також вказано, що під час інспекційного відвідування 18.10.2017 у магазині «Продукти» працювали наймані працівники, а саме: ОСОБА_6, відповідно до наказу №7 від 07.10.2016 прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів в магазині «Продукти» по трудовому договору від 10.10.2016; та ОСОБА_7 працює по договору цвіль-правового характеру та виконує роботи прибиральниці з 06.10.2017. Інспекційним відвідуванням 18.10.2017 зафіксовано, що ОСОБА_7 здійснювала продаж товарів і обслуговувала клієнтів у магазині «Продукти». Відповідно до наказу від 18.10.2017 №20 ОСОБА_7 прийнята на роботу продавця продовольчих товарів в магазині «Продукти», дата початку роботи 19.10.2017, повідомлення про працевлаштування подано до ДФС 18.10.2017.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем частин першої та третьої статті 24 КЗпП України, а саме: при допуску до роботи працівників 01.08.2017 ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які виконували обовязки продавців та ОСОБА_7, яка працює по договору цивільно-правового характеру та виконує роботу прибиральниці з 06.10.2017 не оформлено наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та не повідомлено центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ. Таким чином, цивільно-правові договори містять ознаки трудового договору.

Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі іменується Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з підпункту 6 пункту 4 Положення №96, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до частини 1 статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Частиною 3 статті 24 КЗпП України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У судовому засіданні представник відповідача вказав, що суть виявленого під час інспекційного відвідування порушення полягає у тому, що працівники виконували обовязки продавців та прибиральниці на підставі цивільно-правових угод, які містять ознаки трудових договорів.

Відповідно до частини 2 статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, серед іншого: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини 1 статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Цивільно-правовий договір це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором

Натомість, трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність. Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Тобто, основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Отже, відносини, які виникають з цивільно-правового договору про надання послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та виконавцем.

За таких обставин, твердження відповідача про порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України в частині не укладання трудового договору з ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не ґрунтується на приписах чинного законодавства України.

Крім того, згідно статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В свою чергу відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України, зазначені договори містять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ціна, строк, тощо). У жодному з договорів не зазначено, що він є трудовим або регулюється нормами трудового законодавства.

Згідно із статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, наявність обставин, що вказують на відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є лише підставою розгляду питання компетентним судом для визнання правочину недійсним (тобто вказує на оспорюваність правочину). У той же час, згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодних передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність будь-яких правочинів, укладених між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, з ОСОБА_4 перевірки не вбачається.

Суд зазначає, що відповідач не має повноважень на визнання укладених позивачем з виконавцем робіт цивільно-правових договорів недійсними або визнавати їх трудовими чи на власний розсуд тлумачити їх умови.

Чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому суд дійшов висновку, що сторони договору (працедавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

За приписами пункту 29 Порядку №295, заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом винесено Постанову №000128 незалежно від виконання вимог Припису, що процедурно відповідає вимогам вказаної вище норми.

Проте, наведена норма визначає право застосування до обєкта відвідування заходів впливу, що стосуються виявлених порушень саме у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Натомість, зі змісту ОСОБА_4 перевірки вбачається, що контролюючий орган вказав на порушення позивачем статті 24 КЗпП України щодо продавців ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які не були виявленні під час інспекційного відвідування. В основу ОСОБА_4 перевірки в цій частині лягли виключно обставини, на які вказала Дубенська РДА в своїй довідці №8 станом на 01.08.2017 (а.с. 53).

На переконання суду, в основу ОСОБА_4 перевірки мають бути закладені лише ті встановлені обставини та порушення, які виявлені саме під час інспекційного відвідування, відтак Припис та Постанова №000128 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідачем не доведено в порядку статті 77 КАС України правомірності оскаржуваних рішень Припису та Постанови №000128, а відтак останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1280 грн. 00 коп., відповідно до квитанції №43 від 17.11.2017, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає поверненню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (місцезнаходження: 33024, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Рівненській області (місцезнаходження: 33000, місто Рівне, вулиця Лермонтова, будинок №7; ) про визнання дій протиправними, скасування акту, припису та постанови задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати Припис Управління Держпраці у Рівненській області №7П/04-2/17А від 20 жовтня 2017 року та Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №000128 від 07 листопада 2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму судового збору у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 (нуль) коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Управління Держпраці у Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Недашківська К.М.

Повний текст рішення складено 29.12.2017.