Справа № 264/5897/17
Суддя: Кузнецов Д. В.
Дата ухвалення: 2018-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/5897/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м.Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову адміністративною комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №1718 від 08.11.2017 року про накладення на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360,00 гривень.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 08 листопад 2017 року відповідачем була винесена постанова та накладено стягнення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення правил благоустрою території міста Маріуполя через самовільне розміщення торгівельного лотку для реалізації продуктів харчування на міській території. Стверджує, що при винесені даної постанови було порушено основні засади та правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, оскільки на засіданні адміністративної комісії її пояснення не були заслухані та не враховано її особу, матеріальний стан, наявність дітей та статусу внутрішньо переміщеної особи, та за результатами розгляду матеріалів в порушення статей 33, 34 КУпАП безпідставно накладено максимальний штраф в розмірі 1360 гривень. На підставі цього вважає, постанову протиправною та необґрунтованою.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, в яких зазначила, що 18 жовтня 2017 року спеціалістами інспекції міської ради з благоустрою м.Маріуполя виявлено факт самовільного встановлення ОСОБА_1 торгівельного лотку для реалізації продуктів харчування на міській території. 23.10.2017 року аналогічне порушення виявлено співробітниками Управляння патрульної поліції м.Маріуполя. Наголошує, що позивач неодноразово здійснює правопорушення та вони носять системний характер. При винесені оскаржуваної постанови та визначені міри покарання відповідачем було враховано всі пом'якшуючі та обтяжуючі провину обставини та накладено адміністративний штраф в розмірі 1360,00 гривень. Також представник надав письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності.

Оскільки учасники надали суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та в судове засідання не прибули сторони, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод та її розгляд здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.9 ст. 205 КАС України.

Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2017 року та 23 жовтня 2017 року інспектором з благоустрою інспекції міської ради з благоустрою м.Маріуполя та інспектором поліції були складені два протоколи про адміністративне правопорушення за статтею 152 КУпАП за те, що 18 жовтня 2017 року та 23.10.2017 року ОСОБА_1 самовільно встановила торгівельний стіл з продажу овочів та фруктів на міській території - об'єкти благоустрою загального користування - тротуарі біля будинку №160 по проспекту Металургів, чим порушила п.п.17 п.15.1 розділу 15 Правил благоустрою території м. Маріуполя, затвердженого рішенням міської ради № 6/8-616 від 21.06.2011 року.

08 листопада 2017 року Адміністративною комісією Виконавчого комітету Маріупольської міської ради було прийнято постанову №1718, якою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 1360,00 грн.

В частині 1 статті 2 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 6 у ч. 1 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 218 КУпАП, адміністративні комісії виконавчих органів сільських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення і мають право накладати адміністративні стягнення, зокрема, передбачені статтею 152 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності дотриманий передбачений законом процесуальний порядок. Згідно двох протоколів про адміністративне правопорушення від 18.10.2017 року і від 23.10.2017 року, та долучених до них матеріалів (фото, пояснення) ОСОБА_1 самовільно без наявності дозвільних документів встановила торгівельний стіл з продажу овочів та фруктів на тротуарі біля будинку №160 по проспекту Металургів, чим порушила правила благоустрою території м. Маріуполя.

Про дату та час розгляду адміністративною комісією складених протоколів позивач була повідомлена належним чином шляхом направлення на її адресу рекомендованого листа із повісткою.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наданими відповідачем протоколами про адміністративне правопорушення та фотоматеріалами. Факт самовільного встановлення торгівельного столу з овочами та фруктами без отримання на це дозвільних документів, позивачем не оспорювався.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Таким чином, зібраними у справі доказами доведено, що висновок відповідача про винуватість позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, є обґрунтованим.

Водночас, згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, до обставин, що підлягають обов'язковому встановленню відносяться чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його скоєнні, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом'якшують, або обтяжують відповідальність, чи спричинено моральну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також чи є інші обставини, які мають значення для вірного розгляду справи.

Разом з тим, з метою індивідуалізації відповідальності закон (частина 2 статті 33 КУпАП) вимагає від органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справу, під час накладення стягнення враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст.152 КУпАП порушення, зокрема, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян суб'єктів підприємницької діяльності від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проте, згідно з статтею 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Тобто при притягненні особи до адміністративної відповідальності, вид і розмір стягнення має визначатися виходячи зі значності вчиненого правопорушення та мати достатній виховний характер для правопорушника.

В даному випадку, вказані обставини відповідачем не визначались, що виходячи з положень чинного законодавства, має наслідком порушення одного з принципів адміністративної відповідальності, а саме, що визначений вид адміністративного стягнення та його розмір має відповідати значимості вчиненого правопорушення.

Натомість відповідач, визнаючи провину ОСОБА_1, застосував адміністративне стягнення в межах санкції ст.152 КУпАП шляхом накладення штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної статті, незважаючи на те, що ОСОБА_2 згідно довідки від 07 листопада 2016 року № є внутрішньо переміщеною особою з міста Донецька, проживає в місті Маріуполі із двома малолітніми дітьми 2006 року та 2011 років народження, що підтверджується наданими нею документами, та накладення максимального розміру штрафу в такому випадку буде вкрай важким для матеріального становища її сім'ї та дітей, тобто, в порушення вимог ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення не було враховано особу порушника, її майновий та сімейний стан, у зв'язку із цим рішення комісії про призначення штрафу в максимальному розмірі є необґрунтованим та незаконним.

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності, вказують на наявність підстав для задоволення позову та скасування постанови адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №1718 від 08.11.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.152 КУпАП в розмірі 1360,00 гривень.

Керуючись статтями 19, 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 1718 від 08 листопада 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов