Справа № 233/5543/17
Суддя: Наумик О. О.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

233 № 233/5543/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Наумик О. О., за участі секретаря Клугер Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №233/5543/17 за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (представник відповідача Халіулін А.В.),

«про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії»

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з адміністративним позовом до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, ОСОБА_1 просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплаті їй пенсії з травня 2016 року;

- зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату їй пенсії за віком та сплатити заборгованість за період, починаючи з травня 2016 року,

посилаючись на те, що вона зареєстрована та постійно проживає в м. Костянтинівці як тимчасово переміщена особа. Розпорядженням відповідача її пенсійну справу взято на облік та нараховане пенсійне забезпечення.

З травня 2016 року відповідач безпідставно призупинив виплату їй пенсію, чим порушив її право на пенсійне забезпечення, гарантоване Конституцією України.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність з посиланням на підтримання позову.

Відповідач позов не визнав за підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову з посиланням на таке:

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам», призначення та продовження пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року №509.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VІІ від 20.10.2014 р. підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

За наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і внутрішньо перемішених осіб», що підтверджується письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадянських об'єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення приймає рішення про скасування такої довідки.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 21.11.2014 №13747/0/14-14/8 щодо обміну інформацією про осіб, які взяті на облік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» щомісяця з 05.12.2014 р. проводиться обмін інформацією з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб між органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення.

За результатами обміну інформацією з органами соціального захисту населення про осіб, які взяті на облік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», ОСОБА_1 була призупинена виплата пенсії для з'ясування фактичного місця проживання пенсіонера.

Поновлення виплати призупинених пенсій проводиться з дати припинення виплати на підставі особистого звернення пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб незалежно від причин тимчасового призупинення виплати з урахуванням постанови КМУ від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Пенсіонер подає заяву про поновлення виплати пенсії, пред'являє паспорт (оригінал, копія), довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. №509 «Про облік внутрішньо перемішених осіб», яка видається управлінням соціального захисту населення.

Встановлено, що за адресою, вказаною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 не мешкає. Тобто відомості, які були нею надані до Управління, можна вважати недостовірними.

Як вбачається із вищенаведеної норми, перелік підстав для припинення виплати пенсії не є вичерпним та може врегульовуватися іншими нормативно-правовими актами, що зазначено в постанові Вищого адміністративного суду України №338/1011/16-а від 21.03.2017 р.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом дитинства першої групи по зору безстроково, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №263096 від 17.11.2011 р. (а.с.12), з 01.01.2006 р. отримує пенсію по інвалідності, що підтверджено копію Посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с.11).

Як вбачається з копії довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 28.11.2014 року № ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, яка перемістилась з м. Донецька до м. Костянтинівки Донецької області (а.с.14).

Відповідно до Довідки відповідача №8002 від 21.12.2017 р. (а.с.34) позивач перебуває на обліку у Костянтинівському об'єднаному управління Пенсійного фонду Донецької області, пенсія позивачу фактично не виплачується з червня 2016 року (а.с.34).

Даючи оцінку правомірності дій відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з травня 2016 року суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058- ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058- ІV) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058- ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3)у разі смерті пенсіонера;

4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5)в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону № 1058-ІV.

З червня 2016 року виплата позивачу пенсії призупинена для з'ясування фактичного місця проживання пенсіонера. Про дану обставину відповідач зазначив у письмових запереченнях на адміністративний позов. Проте, на наявність будь-якого рішення або розпорядження Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з цього питання відповідач не зазначив, на вимогу суду таке рішення не надав.

Можливість припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не передбачена діючим законодавством України.

Отже, діями відповідача щодо припинення виплати пенсії позивача порушені її права на отримання пенсії, оскільки відповідач на виконання вимог ст.49 Закону № 1058-IV не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

При розгляді даної справи суд застосовує практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу як і бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу є протиправними, а тому відповідача слід зобов'язати поновити позивачу виплату пенсії з червня 2016 року, оскільки факт припинення пенсії з травня 2016 року, як на те вказала позивачка, об'єктивно не підтвердився.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на судову практику Вищого адміністративного суду України за судовим рішенням у справі №338/1011/16-а від 21.03.2017 р., оскільки, по-перше, за приписами діючого КАС України обов'язковим для суду першої інстанції є висновки і мотиви, з яких скасовані рішення суду, лише Верховного Суду. По-друге, стороною відповідача не доведено не лише наявність законодавчо визначеної підстави для припинення виплати пенсії, а й дотримання законодавчо визначеного порядку такого припинення.

Тож позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.243-246, 250, 139 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, адреса зареєстрованого місця проживання за паспортом: АДРЕСА_1)

до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (Код , адреса місцезнаходження: вул. Ціолковського,25, м. Костянтинівка, Донецька область, 85113),

«про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії» - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з червня 2016 року.

Зобов'язати Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, виплату пенсії з червня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення за один місяць.

Судові витрати по сплаті судового збору стягнути в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

На рішення суду до Донецького апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: