Справа № 826/3237/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 грудня 2017 року № 826/3237/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.07.2014 №.

В обґрунтування позовних вимог, позивач заперечує висновки податкового органу щодо заниження податкових зобов'язань за податком на доходи фізичних осіб, оскільки на його думку, відсутня база оподаткування. Позивач стверджує, що штрафні санкції та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України, що підлягає оподаткуванню, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та пояснив, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте у відповідності до вимог п.п. д) п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України. Крім того зазначив, що оскільки банк повідомив про анулювання боргу платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення, це автоматично тягне нарахування податкових зобов'язань за податком на доходи фізичних осіб. З наведених підстав оскаржуване рішення представник відповідача вважає правомірним, в задоволенні позову просив відмовити повністю.

В судовому засіданні, призначеному на 18.05.2017, судом на підставі положень частини 6 статті 128 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу від 23.05.2014 № 998, згідно з ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України в період з 02.06.2014 по 05.06.2014 відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

За результатами перевірки складено акт № 584/26-54-17-01-17- від 05.06.2014, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.179 Податкового кодексу України, внаслідок донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2012 рік на суму 109 564,68 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 22.07.2014 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за податком на доходи фізичних осіб в сумі 109 734,68 грн., у тому числі: 109 564,68 грн. - за основним платежем, 170,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що прийняте без належного з'ясування обставин справи та з порушенням норм податкового законодавства, у зв'язку з чим звернувся за захистом порушених своїх прав з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 26.06.2008 між ПАТ «ВТБ Банк» (Кредитор) та фізичною особою ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Кредитний договір № 623/0081-0000010, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит на придбання однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 100 000 доларів США.

Позичальник здійснив внесення коштів 12.09.2012 у сумі 61 957,10 доларів США, що були направлені на виконання зобов'язань Позичальника згідно Кредитного договору від 26.06.2008 № 623/0081-0000010, а саме: в рахунок повернення простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 4682,46 доларів США; в рахунок повернення строкової заборгованості за кредитом в розмірі 57 274,64 доларів США, що підтверджується довідкою, виданою Пушкінським відділенням ПАТ «ВТБ Банк» 03.03.2017 №317/125-2.

Водночас, згідно вказаної довідки ПАТ «ВТБ Банк» повідомлено, що 12.09.2012 було анульовано (прощено) позивачу 659 647,26 грн. боргу, а саме: заборгованості за кредитом в розмірі 299 926,93 грн.; процентів за користування кредитом в розмірі 359 720,33 грн.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України (далі в редакції, чинній на момент здійснення спірних правовідносин) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З акту перевірки та заперечень представника відповідача вбачається, що саме вказаною нормою (абзац «д») підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України) фактично обґрунтоване спірне податкове повідомлення-рішення про донарахування позивачу податкових зобов'язань.

Зі змісту вказаної норми Податкового кодексу України вбачається, що обов'язок позивача як платника податку сплатити податок з доходів з фізичних осіб із отриманих доходів у вигляді анульованого (прощеного) кредитором боргу та обов'язок відобразити їх у річній податковій декларації виникає за сукупності таких умов: прощений борг повинен бути анульований кредитором до закінчення строку позовної давності; кредитор зобов'язаний повідомити платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу; кредитор зобов'язаний суму анульованого (прощеного) боргу включити до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Відповідно до підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у той чи іншій формі.

Судом встановлено, що в результаті реалізації договірних правовідносин між ПАТ «ВТБ Банк» та позивачем, останнім було повернуто Банку суму більшу, ніж була отримана ним в якості кредиту, тобто у позивача внаслідок вказаних правовідносин фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у той чи іншій формі, а тому у нього і відсутній об'єкт оподаткування в розумінні положень ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд вважає помилковими посилання відповідача на положення абз. д) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України і не може їм суперечити.

Крім цього, відповідно до підпункту 165.1.29 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

З аналізу вказаної норми вбачається, що протягом дії кредитного договору отримані платником податку від банку кошти не можуть бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

Одночасно, відповідно до положень абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума боргу платника, анульованого кредитором до закінчення строку позовної давності, перебіг якого розпочинається за правилами цивільного законодавства після спливу строку на виконання зобов'язання.

Разом з тим, відповідачем не доведено належними доказами того, що припинення кредитного договору шляхом погашення позичальником кредитної заборгованості з одночасним анулюванням Банком оговореної іншої частини заборгованості відбулось після спливу позовної давності.

Окрім того, слід зазначити, що більша частина прощеної суми становить відсотки за користування кредитом в розмірі 359 720,33 грн. Між тим, відсотки нараховані банком позичальнику за користування коштами є платою за надані послуги банку, сума нарахованих відсотків не отримується боржником в грошовій формі, а отже банк вправі, як стягувати їх, так і не стягувати, або змінити їх розмір аж до нульового значення. Відсотки за користування коштами банку, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню згідно з абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

У постанові від 16 вересня 2015 року Верховний суд України, досліджуючи подібну справу, зазначив таке. Касаційний суд погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вказавши, що прощена пеня не є його доходом та додатковим благом, оскільки нарахування пені є засобом забезпечення виконання договірних зобов'язань, проте сума нарахованої пені не отримується боржником в грошовій формі, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати. Пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК, який підлягає оподаткуванню згідно з абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК.

За таких обставин, суд вважає, що доводи податкового органу, які лягли в основу збільшення суми грошового зобов'язання за податком з доходів фізичних осіб позивачу є безпідставними.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення рішення від 22.07.2014 №.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивачів підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ними судові витрати.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 22.07.2014 №.

Присудити на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 1097,35 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур