Справа № 205/1271/17 (2-а/205/100/17)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2017 рокусправа № 205/1271/17 (2-а/205/100/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Бишевської Н.А.
судді: Семененка Я.В. Добродняк І.Ю
за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Міністерства Оборони України
на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2017 р. у справі № 205/1271/17 (2-а/205/100/17)
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства Оборони України Адміністрація державної прикордонної служби України
про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

"02" березня 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства Оборони України в якому просив
- визнати протиправними рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом № 118 від 29.12.2016 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності третьої групи відповідно до вимог підпункту 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 240 000,00 грн. як військовослужбовцю, який отримав третю групу інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для призначення та виплати грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності.
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2017 р. у справі № 205/1271/17 (2-а/205/100/17) адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.
Визнано протиправним рішення Міністерства оборони України від 29 грудня 2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності третьої групи, відповідно до вимог підпункту 4 частини другої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язано Міністерство оборони України, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги у розмірі 240 000 грн., як військовослужбовцю, який отримав третю групу інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.
Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій в Республіці Афганістан. Внаслідок отриманих під час проходження служби поранень позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. У виплаті одноразової грошової допомоги відмовлено, військовим комісаріатом рекомендовано надіслати заяву за належністю до Прикордонної служби України. Прикордонною Службою України, у задоволенні заяви відмовлено та рекомендовано звернутись до Міністерства оборони України. Міністерством оборони України заяву позивача повернуто з вказівкою на те, що питання виплати грошової допомоги повинна розглядати Державна прикордонна служба України. На підставі дослідження встановлених обставин, а також з врахуванням приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги,
й оскільки органом державної влади, який здійснює розрахунок під час звільнення з військової служби є Міністерство оборони України, що тягне за собою обов`язок Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.
Не погодившись з постановою суду, Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2017 р. у справі № 205/1271/17 (2-а/205/100/17), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що позивачем не надано документів, що підтверджують зв`язок інвалідності з пораненням отриманим під час проходження військової служби, тому встановлення судом протиправності дій щодо не призначення допомоги є передчасним.
Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.
До судового засідання не з`явились представники сторін. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені.
З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез`явлення в судове засідання представників не перешкоджає розгляду скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах Радянського Союзу з 30 квітня 1983 року по 19 червня 1985 року та приймав участь у бойових діях в Афганістані, в складі військової частини НОМЕР_1 з 10 вересня 1983 року по 19 червня 1985 року.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 є інвалідом ІІІ групи.
За результатами МСЕК довідки Серії 10 АГГ № 005468 від 12.03.2015 та виписки з акту огляду позивачу встановлено третю групу інвалідності з 05.03.2015, причина інвалідності поранення, контузія, захворювання, пов`язані з участю в бойових діях і перебування на території інших держав.
Позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України і отримує пенсію по інвалідності як інвалід війни.
Позивач звернувся 23.02.2017 року через Ленінський РВК до Дніпропетровського обласного комісаріату з заявою, якою просив провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 150- кратного прожиткового мінімуму на день встановлення інвалідності.
Листом від 29.02.2016 року позивачу відмовили та повернуті документи, з зазначенням, що виплачувати грошову допомогу має адміністрація Прикордонної служби України, а також відсутність у позивача документу, що свідчить про обставини травми.
18 березня 2016 року позивач звернувся до Державної Прикордонної служби України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із пораненням, отриманим під час проходження військової служби у 1984 році.
Як вбачається з відповіді Державної Прикордонної Служби України від 05.04.2016 № 11/П-1882 питання стосовно виплати одноразової грошової допомоги має розглядати Міністерство оборони України.
Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2016 визнано неправомірними дії Дніпропетровського обласного військкомату та зобов`язано Дніпропетровський обласний військовий комісаріат подати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із пораненням.
Згідно витягу з протоколу № 118 від 29.12.2016 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум документи ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання, зазначивши, що підставою для повернення є те, що виплату одноразової допомоги має здійснювати адміністрація Державної прикордонної служби України, а також відсутність у позивача документу, що свідчить про обставини поранення.
На підставі вищезазначеного позивач просить визнати протиправними рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом № 118 від 29.12.2016 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги у розмірі 240 000 грн., як військовослужбовцю, який отримав третю групу інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.
Згідно пункту 3 Порядку у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ІІІ група інвалідності встановлена 05.03.2015 року.
Враховуючи, що право на грошову допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року.
Таким чином, 05.03.2015 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону № 2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України № 975.
Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Міністерство оборони України, ігноруючи зазначені норми матеріального права та не здійснюючи перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі встановленому Законом № 2011-XII та Порядком, затвердженим Постановою Кабінету № 975, порушив указане право позивача.
Посилання відповідачів на те, що вимоги статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюються на позивача обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки таке твердження суперечить вимогам статті 3 зазначеного Закону, якою визначена сфера його дії.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а твердження скаржника про те, що нарахування і виплату одноразової грошової допомоги має здійснювати Адміністрація Державної прикордонної служби України є наслідком помилкового тлумачення пунктів 12, 14 Порядку.
За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства Оборони України на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2017 р. у справі № 205/1271/17 (2-а/205/100/17) - залишити без задоволення.
Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2017 р. у справі № 205/1271/17 (2-а/205/100/17) - залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко