Справа № 804/2970/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2017 р. Справа № 804/2970/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТулянцевої І.В.
при секретаріКурілові Ю.Ю.
представника позивача представника відповідачаБілої О.М. Бузунової К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі із викладених обставин.
Відповідач проти позову заперечував, надав до суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Представники відповідача суду пояснили, що під час проведення документальної планової виїзної перевірки Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради було встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства, що стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, а тому суб'єкт владних повноважень (відповідач) діяв на підставі та у межах повноважень і способу, що передбачені Конституцією та законами України.
Представники відповідача підтримали доводи, викладені у запереченнях, та просили залишити позов без задоволення.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.
Згідно з затвердженим планом-графіком проведення планових документальних перевірок на 4 квартал 2016 року у відповідності до п.75.1 ст.75, ст. 77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року.
За результатами проведеної перевірки складено Акт від 10.01.2017 року №19/04-36-14-01/1995663, у висновках якого контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем:
- п. 181.1 ст. 181, 185.1 статті 185, п. 183.10 статті 183 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті на суму 321 595,09 грн.;
- пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 637 від 05.12.2004 року, а саме не оприбуткування готівки у сумі 583 830,45 грн.;
- пункту 1 статті 3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) в частині проведення розрахункових операцій із застосуванням не зареєстрованих розрахункових книжок та з 01.01.2015 року проведення розрахунків без застосування реєстратора розрахункових операцій;
- пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п.168 ст.168, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб за лютий, березень 2013 року перераховано до бюджету не в повному обсязі.
Не погодившись з висновками акту перевірки, позивач надав заперечення у порядку та в строки, визначеному чинним законодавством України.
Листом за вих. № 704/10/04-36-14-01-19 від 25.01.2017 року Головне управління ДФС у Дніпропетровській області повідомило про залишення висновків акту без змін, а заперечення - без задоволення.
Згідно рішення Державної фіскальної служби України від 20.04.2017 року №8369/6/99-99-11-01-25 податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення.
Не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішеннями позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 3 статті Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755 - VI (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки; камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок (пункт 77.1 статті 77 ПК України).
За правилом пункту 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Судом встановлено, що наказом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 1127 від 03.11.2016 року прийнято рішення про проведення документальної планової виїзної перевірки Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради з 21.11.2016 року та повідомлення від 03.11.2016 року №481, які надіслано засобами поштового зв'язку на адресу позивача.
Як вбачається з копії журналу вхідної кореспонденції Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради, наказ № 1127 від 03.11.2016 року надійшов на адресу позивача 15.11.2016 року вх. № 104.
Суд зауважує, що вручення під розписку наказу про проведення документальної планової перевірки повинно бути здійснено не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення документальної планової перевірки, та вручення такого наказу шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням має бути здійснено в такий термін, щоб забезпечити його отримання платником податків не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки, що у даному випадку відповідачем зроблено не було.
Водночас, згідно з пунктом 77.6 статті 77 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
За змістом пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
У судовому засіданні представники сторін не заперечували, що позивач допустив перевіряючих осіб до перевірки, що підтверджується актом перевірки.
Таким чином, позивач своїм правом не допустити податковий орган до проведення перевірки у разі порушення умов її проведення не скористався. Отже, у даному випадку позивач допустив контролюючий орган до проведення перевірки та перевірка була проведена.
За таких обставин, зважаючи, що допуск до проведення перевірки відбувся, суд критично ставиться до тверджень позивача про несвоєчасне отримання копії наказу, оскільки податковим органом вже прийнято податкові повідомлення-рішення, тобто виникли нові обставини після винесення наказу та спрямовані на його реалізацію (виконання), а тому посилання позивача на порушення порядку вручення наказу судом не беруться до уваги.
Щодо посилання позивача на недійсність акту перевірки та його результатів з підстав того, що отриманий Комунальним підприємством акт підписаний трьома посадовими особами із п'яти посадових осіб, які проводили перевірку, суд вважає за необхідне відмітити, що у відповідності до пункту 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.
Разом з тим суд зазначає, що відсутність підписів деяких посадових осіб може мати місце у випадку їх відпустки, звільнення, перебування на лікарняному тощо, натомість ПК України не передбачена можливість визнання акту перевірки недійсним у разі відсутності підпису окремих посадових осіб, які проводили цю перевірку.
З приводу виявлених порушень податкового законодавства, які стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.
Так, перевіркою встановлено, що Комунальне підприємство «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради в порушення п. 181.1 ст. 181, 185.1 статті 185, п. 183.10 статті 183 Податкового кодексу України не нарахувало податок на додану вартість по операціях, що призвело до заниження суми податкових зобов'язань по податку на додану вартість за січень 2015 року - вересень 2016 року на суму 321 595,09 грн.
Суд зазначає, що правові засади оподаткування податком на додану вартість встановлено Розділом V та підрозділом 2 Розділу XX ПК України.
Для цілей оподаткування ПДВ платниками податку є особи, перелік яких визначено підпунктом 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 Розділу I та пунктом 180.1 статті 180 РозділуV ПК України.
У підпунктах «а» та «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Під постачанням послуг у відповідності до підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України розуміється будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.
Водночас, відповідно до підпункту 197.1.5 пункту 197.1 статті 197 ПК України, звільняються від оподаткування операції з: постачання послуг з охорони здоров'я закладами охорони здоров'я, що мають ліцензію на постачання таких послуг, а також постачання послуг реабілітаційними установами для інвалідів та дітей-інвалідів, що мають ліцензію на постачання таких послуг відповідно до законодавства, крім таких послуг.
Так, пунктом 4 Переліку закладів охорони здоров'я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я», автопідприємства санітарного транспорту є закладами охорони здоров'я.
Отже, операції з постачання автотранспортних послуг лікувально - профілактичним закладам (як основний вид діяльності позивача) є об'єктом оподаткування ПДВ, але для таких операцій встановлено режим звільнення від оподаткування ПДВ, визначений підпунктом 197.1.5 пункту 197.1 статті 197 ПК України.
Відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
При цьому, до оподатковуваних операцій, тобто до операцій, які є об'єктом оподаткування ПДВ, для цілей реєстрації особи як платника ПДВ належать операції, що підлягають оподаткуванню ПДВ за основною ставкою ПДВ, ставкою 7 відсотків, нульовою ставкою ПДВ та звільнені від оподаткування ПДВ.
Будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (пункт 183.10 статті 183 ПК України).
Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно зі статтею 194 ПК України, операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об'єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1статті 193 цього Кодексу, яка є основною.
Податок становить 20 відсотків, 7 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.
В силу пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Як свідчать обставини справи, 15.01.2015 року позивач самостійно відмовився від свідоцтва платника податку на додану вартість (причина анулювання свідоцтва: обсяги продажу товарів та послуг, що підлягають оподаткуванню ПДВ, сукупно не перевищують 1 000 000 гривень).
Разом з тим, судом встановлено, що основний вид діяльності підприємства - надання автотранспортних послуг лікувально-профілактичним закладам, що складає 98 % від загально обсягу. Даний вид послуг віднесено до категорії звільнених від оподаткування податком на додану вартість на підставі пп. 197.1.5, п. 197.5, ст. 197 ПК України.
Крім вказаного виду діяльності підприємство у перевіряємому періоді з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року здійснювало іншу діяльність та отримувало дохід, а саме: дохід від реалізації оборотних активів; дохід від реалізації послуг перевезень вантажного транспорту; дохід від операційної оренди активів; дохід від списання кредиторської заборгованості; дохід від комунальних послуг оренди; одержані гранти та субсидії; дохід від бази відпочинку «Маяк»; відшкодування збитків від надзвичайних подій; результат іншої звичайної діяльності.
В акті перевірки міститься аналіз бухгалтерських рахунків позивача, зі змісту яких випливає, що сума від здійснення операцій з постачання автотранспортних послуг, наданих лікувально-профілактичним закладам, у відповідності до пп. 197.1.5, п. 197.5, ст. 197 ПК України віднесено до операцій, які звільнені від оподаткування, однак значно перевищує 1 млн. грн. (без урахування ПДВ), та не підпадає під дію ст. 196 ПК України (операції, що не є об'єктом оподаткування), у зв'язку із чим, відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК України Комунальне підприємство «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради підпадає під обов'язкову реєстрацію як платника податку на додану вартість та повинно сплачувати ПДВ від операцій, що підлягають оподаткуванню.
В ході проведення перевірки також встановлено, що крім операцій, які підпадають під категорії звільнених від оподаткування податком па додану вартість на підставі пп. 197.1.5, п. 197.5. ст. 197 Податкового кодексу України, підприємство здійснювало операції на митній території України, які згідно з нормами Податкового кодексу України оподатковуються за основною ставкою, а саме: послуги по перевезенню вантажним транспортом та інші послуги перевезенню, реалізацію оборотних активів, надання послуг операційної оренди активів, надання комунальних послуг, реалізацію путівок до бази відпочинку «Маяк», обсяг яких визначений перевіркою на підставі первинних документів та даних бухгалтерського обліку позивача.
Так, згідно з даними, відображеними на сторінці 15 акта перевірки, загальний обсяг операцій, що оподатковуються за основною ставкою за період з 15.01.2015 року по 30.09.2016 року складає за 2015 рік - 833804,06 грн. (без врахування ПДП) та за 2016 рік - 774171,40 грн. (без врахування ПДП).
При цьому суд зауважує, що посилання позивача на те, що в Акті перевірки йдеться про перевірку та здійснення операцій підприємством КЗ «Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради», до якого позивач не має жодного відношення, не можуть вважатись обґрунтованими, оскільки з листа Головного управління ДФС у Дніпропетровській області вих. № 704/10/04-36-14-01-19 від 25.01.2017 року вбачається, що пункт 3.2.1 акту перевірки читати в наступній редакції: замість КЗ «Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради» читати КП «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради.
Згідно з пунктом 1.2 глави 1 Положення № 637, оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.
У відповідності до пункту 2.2 глави 2 Положення № 637, підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.
Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.
Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися (пункт 2.6 глави 2 Положення № 637).
Судом встановлено, що згідно із наказом Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради від 12.03.2001 року №58 та на підставі договору купівлі-продажу було придбано профілакторій «Маяк».
Згідно з пунктом 1.3. Положення про профілакторій «Маяк», затвердженого на підставі наказу підприємства від 27.03.2001 року № 31, профілакторій є відокремленим структурним підрозділом Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради та знаходиться на відстані приблизно 290 км від м.Дніпро, Дніпропетровської області, де розташоване підприємство, за адресою: с,Строганівка, Приазовського району, Запорізької області, вул. Балаповського, 154.
В ході перевірки було встановлено, що підприємством здійснювалась діяльність у сфері надання послуг по перевезенню пасажирів на базу відпочинку та послуги бази відпочинку - профілакторій «Маяк».
Протягом перевіряємого періоду в касу відокремленого підрозділу підприємства (бпрофілакторій «Маяк») від споживачів за надання вказаних послуг надходила готівка.
Як пояснив представник позивача в ході розгляду справи, начальник профілакторію «Маяк» ОСОБА_5, яка уповноважена на проведення касових та інших операцій довіреністю від 15.08.2005 року №163, вела касову книгу, виписуючи прибуткові касові ордери, переводила гроші поштовим переказом, які поштою зараховувались на розрахунковий рахунок позивача.
Між тим, з пояснень представника відповідача ОСОБА_6, наданих в ході судового засідання було з'ясовано, що в перевіряємий період (2013-2016 роки) розрахункові операції у відокремленому підрозділі - профілакторій «Маяк» здійснювались із застосуванням розрахункової книжки, яка не була зареєстрована в установленому порядку. Книга обліку розрахункових операцій та розрахункові книжки згідно АС «Реєстрація та облік РРО та КОРО» підприємством також не реєструвались. За підсумком розрахункових квитанцій за тижневий період працівником підприємства виписувався прибутковий касовий ордер. Сума готівки за прибутковим касовим ордером перераховувалась працівником підприємства на розрахунковий рахунок підприємства - Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради без оприбуткування в касовій книзі. За перевіряємий період загальна сума таких розрахунків склала 583 830,45 грн.
Представник відповідача також пояснив, що в ході перевірки було встановлено, що на підприємстві ведеться лише одна касова книга (в касі підприємства за юридичною адресою), касова книга у відокремленому підрозділі - профілакторій «Маяк» не велась, до перевірки її надано не було, а залучені до матеріалів справи копії касових книг є ні чим іншим, як документами, які були виготовлені вже після проведення перевірки про що свідчать численні неточності та підтасовування даних, відображених в розрахункових квитанціях та видаткових касових ордерах.
Суд зазначає, що згідно з п. 2.6 Положення № 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (к день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватись.
Судом було встановлено, що в касову книгу підприємства, яка ведеться Комунальним підприємством «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради за юридичною адресою підприємства, вищезазначені суми готівки не оприбутковувались.
Допитана у якості свідка по справі головний бухгалтер ОСОБА_7 також не спростовувала вказану інформацію. Тобто, готівка у сумі 583 830,45 грн., яка надійшла до каси підприємства, не була оприбуткована в касі підприємства.
Відповідно до п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
Указом Президента України від 12.06.1995 р. № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» передбачено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
В ході розгляду справи було встановлено, що підприємством порушено пункт 2.6 Положення про ведення касових операцій, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 637 від 05.12.2004 року, а саме не оприбуткування готівки у сумі 583 830,45 грн.
Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 18.12.2017 року.

Суддя І.В. Тулянцева