Справа № 210/4564/16-а
Суддя: Скотар Р. Є.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4564/16-а
Провадження № 2-а/210/28/17
П О С Т А Н О В А
іменем України
"08" грудня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: Скотар Р.Є., за участі секретаря Ширинової К.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальону № 1 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі рядового поліції Жиделєва Миколи Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 02 жовтня 2016 року о 19 годині 10 хвилин інспектором роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі рядовим поліції Жиделєвим Миколою Івановичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР номер 066261, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Оскаржувана постанова мотивована тим, що на думку позивача, інспектор роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі рядовий поліції Жиделєв Микола Іванович не маючи на це жодних об`єктивних, законних, правових підстав та доказів самовільно зазначив, що позивач о 19 годині 10 хвилин 02 жовтня 2016 року в м. Кривому Розі, по вул. Іллічівська керував автомобілем ВАЗ 2110 номерний знак НОМЕР_1 без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, а також не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, проте, опис обставин зазначений у постанові про накладення адміністративного стягнення жодним чином не відповідає дійсності, оскільки 02 жовтня 2016 року позивач керував автомобілем ВАЗ 2110 номерний знак НОМЕР_1 , проте не на вулиці Іллічівській в м. Кривому Розі, а на пр. Миру у м. Кривому Розі, тобто рядовий поліції ОСОБА_2 незаконно прийняв рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого частинами 1 та 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач вважає постанову незаконною, тому вимушений звернутися до суду з позовом про визнання незаконними дій інспектора роти № 3 батальону № 1 УПП у м. Кривому Розі рядового поліції Жиделєва М.І, та скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач в судовому засіданні присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав до суду заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з мотивів їх безпідставності та недоведенності. Клопотав про розгляд справи за його відсутності.
На підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі не прибуття відповідача - суб`єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Оскільки справу розглянуто без участі сторін, відповідно до ст. 41 КАСУ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює та розглядає справу в порядку письмового провадження.
Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи та інтереси.
Положення ст. 6 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, що, визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
02 жовтня 2016 року о 19 годині 10 хвилин інспектором роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі рядовим поліції Жиделєвим Миколою Івановичем було винесено постанову серїя АР номер 066261, у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Винесення оскаржуваної постанови мотивовано тим, що 02 жовтня 2016 року о 19 годині 10 хвилин в м. Кривому Розі по вул. Іллічівська водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2110 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 без посвідчення водія, тобто не маючи права керування транспортним засобом, а також не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП
Разом з тим, оскільки предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення, здійснюючи розгляд справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України суд зобов`язаний перевірити її обґрунтованість та відповідність дійсним обставинам.
Відповідно до ч. 2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.
При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч. 1 ст. 69 КАС України).
Положеннями ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.
За нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII), протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Таким чином, Законом від 14.07.2015 № 596-VIII встановлено, що в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення не повинен складатися, тому відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, яке не передбачає складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Таким чином, згідно з положеннями ч.ч. 3 та 4 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення.
У зв`язку з цим, відповідач мав право на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.
Більш того, позивачем не було ніде зазначено, що він під час складання постанови 02.10.2016 року оспорював допущене порушення і адміністративне стягнення, що на нього накладається.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").
Частина 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до п.2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, в тому числі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Положеннями п.п. «а» п. 2.4 ПДР передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Отже, в зазначенні об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, поліцейським вказано всі обов`язкові її елементи, а саме, що 02.10.2016 позивач керував транспортним засобом не маючи водійського посвідчення та поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1 (а) ПДР України.
Позивач в позовній заяві не заперечує, що він керував транспортним засобом без посвідчення водія. А вказаний п. 2.1 (а) забороняє керувати транспортним засобом без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
На підтвердження вчиненого позивачем правопорушення відповідачем до матеріалів справи надано відеозапис, який було зроблено за допомогою технічного приладу нагрудної відеокамери патрульного
Як вбачається із даного відеозапису, відповідачем було неодноразово було наголошено позивачу про необхідність пред`явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ та поліс обов`язкового страхування. Однак, ОСОБА_1 , в свою чергу, на законну вимогу поліцейського не надав водійського посвідчення, та пояснив, що не має його взагаліщо підтверджує факт порушення вимог п. 2.1 (а) ПДР України.

Також, із даного відеозапису вбачається, що інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Жиделєв М.І. попередив позивача про те, що у разу ненадання останнім відповідних документів стосовно нього буже складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.126 КУпАП.

Крім того, відповідач запропонував позивачу надати свої пояснення. Проте, позивачем ні пояснень, ні будь-яких клопотань, в тому числі щодо відкладення розгляду справи з метою отримання юридичної допомоги, на адресу інспектора УПП в м. Кривому Розі ОСОБА_2 не виказувалось.

Що стосується доводів позивача, щодо того, що він не керував транспортним засобом саме по вул. Іллічівська у м. Кривому розі, суд не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження пред`явлених вимог та доведеності неправомірності притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст.126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом без водійського посвідчення останній суду не надав, а судом, в ході розгляду справи, не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.
Під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем дотримано принцип законності та "...досягнуто справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи", що також узгоджується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в рішеннях від 24.03.2005 у справі «Фрузен проти Росії» та від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти Росії».
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для скасування постанови серії АР № 066261 від 02.10.2016, та підстав для визнання незаконними дій інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі рядового поліції Жиделєва Миколи Івановича, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.
Крім того, позивачем не заперечується факт, що він керував транспортним засобом без водійського посвідчення.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП, та правомірність складання працівниками поліції постанови серії АР № 066261.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ухвалення судом рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до ст. 288 КУпАП, в силу ч.5 ст.94 КАС України, судові витрати підлягають компенсації за рахунок державного бюджету України.
Керуючись ст. 4-15, 17, 18, 70-72, 77, 79-80, 86, 94, 158-163, 171-2, 185, 186, 254 КАС України, Рішенням КСУ № 3-рп/2015 від 08.04.2015, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальону № 1 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі рядового поліції Жиделєва Миколи Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Р. Є. Скотар