Справа № 804/3001/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 р. Справа № 804/3001/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняБурцевій Я.Е.
за участю представників сторін:
від позивача від відповідача: Маліновська А.А. Дроздюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.02.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

16.05.2017р. Приватне акціонерне товариство «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» звернулося з позовом до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (що є правонаступником Спеціалізованої ОДПІ з обслуговування ВПП у м. Дніпропетровську міжрегіонального Головного управління ДФС) та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.07.2017р., просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.02.2017р., винесене відповідачем, яким встановлено порушення граничного строку сплати грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств та зобов'язано платника податків сплатити штраф у розмірі 3587475,99 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.01.2017р. відповідачем було проведено камеральну перевірку позивача з питання несвоєчасної сплати суми узгоджених грошових зобов'язань з авансового внеску з податку на прибуток за грудень 2015р. з урахуванням рішення ДФС про розстрочення податкового боргу за результатами якої було складено акт №22/28-10-46-13-00178353 за висновками якого було встановлено порушення позивачем п.57.1 ст.57 ПК України в частині несвоєчасної сплати узгоджених грошових зобов'язань з авансового внеску з податку на прибуток за грудень 2015р. із затримкою до 30 календарних днів (1 календарний день) на підставі якого було прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення за яким було зобов'язано позивача сплатити штраф у розмірі 3587475,99 грн. Позивач не погоджується з вищевказаними висновками відповідача та оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, просить його скасувати посилаючись на те, що 29.12.2015р. позивачем було подано заяву про розстрочення грошових зобов'язань у сумі 35 578 458 грн. з авансового внеску з податку на прибуток строком на 12 місяців 2016р. та 31.12.2015р. ДФС було прийнято рішення про розстрочення податкового боргу у вказаній сумі під проценти строком з 01.01.2016р. по 29.04.2016р. на підставі якого між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1 від 01.01.2016р., тобто вказану суму боргу до сплати ДФС погодила перенести та дозволила послідовно погасити грошове зобов'язання з авансового внеску з податку на прибуток за грудень 2015р. у відповідні, закріплені у договорі розстрочені строки, а тому вважає, що висновки акту перевірки є поверхневими та безпідставними, оскільки позивач доклав усіх можливих зусиль та здійснив усі заходи щодо своєчасної сплати податкового зобов'язання з авансових внесків за грудень 2015р. у спосіб звернення із заявою про надання позивачеві розстрочення суми податкового боргу.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, в усних поясненнях та письмових запереченнях на позов просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі посилаючись на те, що доводи, наведені у позовній заяві, не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства, оскільки підприємством позивача 09.02.2015р. було подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2014 рік (№) у якій було задекларовано суму авансових внесків, що підлягають сплаті щомісячно у розмірі 37578458 грн. У відповідності до вимог п.57.1 ст.57 ПК України граничним строком сплати авансового внеску з податку на прибуток за грудень 2015р. є 30.12.2015р., проте зазначена сума не була сплачена підприємством у вказаний термін у зв'язку з чим 31.12.2015р. вона набула статусу податкового боргу та на підставі рішення ДФС №529 від 31.12.2015р. про розстрочення податкового боргу 01.01.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №1 від 01.01.2016р. про розстрочення грошового зобов'язання з 01.01.2016р. Тобто, вказане рішення ДФС було оформлене саме на податковий борг з податку на прибуток, а не на грошове зобов'язання, що не заперечується підприємством. Таким чином встановлено факт несвоєчасної сплати суми узгоджених авансових внесків з податку на прибуток за грудень 2015р., визначеної у вказаній вище податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік у розмірі 35 874 759,92 грн. (строк сплати до 30.12.2015р.) із затримкою на 1 календарний день (рішення ДФС №529 від 31.12.2015р. про розстрочення податкового боргу). Відповідальність за вказане порушення передбачена абз.1 п.126.1 ст.126 ПК України, а тому по підприємству позивача в автоматичному режимі правомірно нарахована штрафна фінансова санкція за несвоєчасну сплату суми узгоджених авансових внесків з податку на прибуток за грудень 2015р. із затримкою на 1 календарний рік.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 03.10.2017р.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у даній справі.

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК «ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76, перебуває на податковому обліку у Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків ДФС, що підтверджується матеріалами справи та відомостями у акті перевірки, які не оспорюються сторонами (а.с. 6-7).

09.02.2015р. позивачем було подано до податкової інспекції податкову декларацію з податку на прибуток за 2014 рік №, у якій самостійно задекларовано суму авансових внесків, що підлягають сплаті щомісячно у розмірі 37578458 грн., яку було прийнято податкової інспекцією, що підтверджується копією відповідної декларації та копією квитанції № 2 (а.с.20-23).

29.12.2015р. позивач звернувся до податкового органу із заявою про розстрочення грошового зобов'язання у сумі 37 578 458 грн., у якій позивач просив надати розстрочку зі сплати авансового внеску з податку на прибуток строком на 12 місяців 2016р. (а.с.24).

31.12.2015р. ДФС України було прийнято рішення №529 про розстрочення податкового боргу позивача у сумі 35 874 759,92 грн. під проценти строком з 01.01.2016р. по 29.04.2016р., що підтверджується його копією (а.с. 25).

На підставі вказаного рішення ДФС, між позивачем та відповідачем був укладений договір №1 від 01.01.2016р. про розстрочення грошового зобов'язання у сумі 35 874 759,92 грн. під проценти строком з 01.01.2016р. до 29.04.2016р., що підтверджується його копією (а.с.26-28).

Надалі, 19.01.2017р. податковою інспекцією було проведено камеральну перевірку позивача з питання своєчасності сплати до бюджету авансових внесків з податку на прибуток за грудень 2015 року, з урахуванням рішення ДФС про розстрочення податкового боргу за результатами якої був складений акт №22/28-10-46-13-00178353 за висновками якого встановлені порушення позивачем п.57.1 ст.57 та п.9 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: встановлено факт несвоєчасної сплати до бюджету суми авансових внесків з податку на прибуток за грудень 2015р., визначеної у податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік (від 09.02.2015р. №) у розмірі 35874759, 92 грн. (строк сплати 30.12.2015р.) із затримкою на 1 календарний день (рішення ДФС України №529 від 31.12.2015р. про розстрочення податкового боргу)- (а.с.6-7).

На підставі вказаного вище акту перевірки, податковим органом 08.02.2017р. було прийнято податкове повідомлення-рішення №, за яким до позивача на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання за затримку 1 календарний день у розмірі 35874759,92 грн. було застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 3587475,99 грн., що підтверджується копією податкового повідомлення-рішення (а.с.12).

Позивач оспорює вказане вище податкове повідомлення-рішення та просить його скасувати посилаючись на те, що штрафні санкції застосовані до позивача за вказаним оспорюваним податковим повідомленням-рішенням безпідставно,оскільки позивач доклав усіх зусиль та здійснив усі належні заходи щодо своєчасної сплати податкового зобов'язання з авансових внесків за грудень 2015р. у спосіб звернення позивача до ДФС з відповідною заявою про надання розстрочення, яка була задоволена та за договором №1 від 01.01.2016р. про розстрочення суми у розмірі 35 874 759,92 грн. вказану суму було розстрочено з 01.01.2016р. по 29.04.2016р.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог п.54.1 ст.54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податку самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/бо пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно до п.57.1 ст.57 ПК України (що діяв до 01.01.2016р.) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій), у тому числі визначених пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилася не зарахованою у зменшення податкового зобов'язання з цього податку, без подання податкової декларації.

Пунктом 9 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України передбачено, що у січні-грудні 2015р. платники зобов'язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до п.57.1 ст.57цього Кодексу, у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року.

Таким чином, із аналізу наведених вище норм можна дійти висновку, що граничним строком сплати узгодженого грошового зобов'язання з авансових внесків по податку на прибуток за грудень 2015р. визначеного позивачем у податковій декларації за 2014р. від 09.02.2015р. у сумі 37 578 458 грн. є 30.12.2015р. включно.

Як встановлено судом у ході судового розгляду справи та підтверджено наданими сторонами документами, у строк до 30.12.2015р. позивачем вищенаведена сума грошового зобов'язання не була сплачена, вказаний факт несплати цього податкового зобов'язання підтверджено і представником позивача у судовому засіданні.

Отже, затримка у сплаті грошового зобов'язання, визначеного позивачем у податковій декларації за 2014р. щодо сплати авансового внеску з податку на прибуток за грудень 2015р. у сумі 37 874 759, 92 грн. становить з 31.12.2015р. по 01.01.2016р. (1 календарний день) з урахуванням того, що розстрочення вказаної суми податкового боргу відбулося з 01.01.2016р. згідно договору про розстрочення податкового боргу №1 від 01.01.2016р. (а.с.26-28).

Пунктом 126.1 ст.126 ПК України у разі, якщо платник податку не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати грошового зобов'язання - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Також слід зазначити, що оскільки погашення вказаного податкового боргу у загальній сумі 35 874 749,92 грн. відбулося двома платежами, а саме: 29.03.2016р. у розмірі 9685000,00 (погашення за рахунок наявної переплати); 28.12.2016р. у розмірі 26189759,92 грн. погашено платіжним дорученням № від 21.12.2016р., то 10% штрафу за затримку у сплаті на 1 календарний день (у період з 31.12.2015р. по 01.01.2016р.) від вказаної суми становить 3587475,99 грн., що підтверджується копіями оспорюваного податкового повідомлення-рішення та розрахунку фінансових (штрафних) санкцій.(а.с.12-13).

За таких обставин, за умови наявності встановленого судом факту затримки позивачем у сплаті грошового зобов'язання з авансового внеску з податку на прибуток за грудень 2015р. у період з 31.12.2015р. по 01.01.2016р. (1 календарний день), який не спростований представником позивача жодними доказами, суд приходить до висновку про правомірність застосування відповідачем до позивача штрафу за затримку у сплаті вказаного вище грошового зобов'язання за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Представник позивача в судовому засіданні не навів жодних підстав та не надав жодних доказів, які б свідчити про протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням встановлених судом обставин та фактів порушення позивачем граничних строків сплати грошових зобов'язань з авансового внеску з податку на прибуток за грудень 2015р. у строк до 30.12.2015р. та з урахуванням укладення договору №1 про розстрочення податкового боргу 01.01.2016р. та розстрочення вказаної суми грошового зобов'язання лише з 01.01.2016р.

Судом не приймаються до уваги посилання представника позивача стосовно вжиття позивачем усіх можливих зусиль та здійснення усіх належних заходів щодо своєчасної сплати податкового зобов'язання з авансових внесків з податку на прибуток за грудень 2015р. у спосіб подання заяви про розстрочення цього грошового зобов'язання, оскільки суд вважає, що вжиттям заходів у строки, встановлені законодавством платником податків є саме сплата податкових зобов'язань, а не подання заяв про їх розстрочення.

Також судом враховується і те, що позивач неналежно вжив заходів навіть для звернення з відповідною заявою про розстрочення податкового боргу, оскільки звернувся з відповідною заявою про розстрочення податкового боргу лише 29.12.2015р., тобто напередодні закінчення граничного строку сплати грошового зобов'язання (30.12.2015р.), що призвело до порушення граничних строків сплати грошового зобов'язання, встановленого законодавством саме з вини позивача.

При цьому, слід зазначити, що судом не може бути покладено в основу даного судового рішення копія листа ДФС від 22.02.2017р. №2638/М99-99-17-01-14, оскільки зміст даного листа не стосується обставин встановлених судом у даній справі, вказаний лист не визначає порядок та умови застосування штрафних санкцій, а лише визначає порядок та підстави розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань та вказаний лист не має сили нормативно-правового акту та не може бути застосований судом при розгляді цієї справи.

Не підлягає застосуванню у даних правовідносинах і правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 18.09.2014р., оскільки обставини, які були предметом у вказаній справі не є подібними до даних правовідносин, у вказаних правовідносинах застосовані різні норми матеріального права, а тому вказане виключає можливість її застосування у відповідності до вимог ст.ст.237, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, представником відповідача наведено достатньо підстав, та доказів, які свідчать про правомірність прийнятого відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно зі ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку про те, що оспорюване рішення прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтями 8, 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що у разі ухвалення рішення на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.02.2017 р. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 09.10.2017р.

Суддя С.О. Конєва