Справа № 185/6825/17
Суддя: Палюх Т. Д.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/6825/17
Провадження № 2-а/185/388/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м.Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Палюх Т.Д., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, уточнивши 20.09.2017року свої позовні вимоги, просить визнати протиправними дії відповідача-1 щодо припинення їй пенсійних виплат з 1 березня 2016року, визнати протиправними дії відповідача-2 щодо невиплати пенсії за період з 1 березня 2016року по 1 березня 2017року та зобов"язати відповідача-2 здійснити нарахування та виплату пенсії за вказаний період.

В обгрунтування позову зазначила, що отримувала пенсію з 21.11.1995року, перебуваючи на обліку в Дебальцівському УПФУ Донецької області. З 1 квітня 2015року позивач перемістилась з тимчасово окупованої території і була узята на облік у Бахмутському ОУ ПФУ Донецької області, де отримувала пенсію, як внутрішньо переміщена особа, по 29 лютого 2016року. З 1 березня 2016року відповідач-1 припинив їй виплату пенсії. У грудні 2016року позивач перемістилась до м. Павлограда Дніпропетровської області, де була узята на облік УСЗН Павлоградської міської ради і ій з 1 березня 2017року відповідач-2 відновив виплату пенсії.

Позивач вважає, що відповідачі порушили її право на отримання пенсії за час з 1 березня 2016року по 1 березня 2017року, і звернулась за захистом свого права до суду.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, представники відповідачів- суб"єктів владних повноважень в судове засідання не з"явились, суд розглядає справу у порядку письмового провадження, на підставі наявних письмових доказів.

Судом встановлено, що предметом адміністративного позову є адміністративні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачами щодо невиплати позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у період з 01 березня 2016 року по 01 березня 2017 року.

Судом встановлено, що позивач з 21 листопада 1995 року отримувала пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу», що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2.

З 13 серпня 2015 року ОСОБА_1 перебувала на обліку у Бахмутському ОУ ПФУ Донецької області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з 01 березня 2016 року на підставі верифікації за списками СБУ, керуючись Постановою КМУ №509 від 01.10.2014 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», Постановою КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», ст.. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідач-1 призупинив виплату пенсії до з'ясування обставин, у зв'язку з перевіркою місця фактичного проживання.

З 1 березня 2017 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у Павлоградському ОУ ПФУ Дніпропетровської області як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України, за рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Павлоградської міської ради (протокол №14 від 28.04.2017) призначено виплату пенсії ОСОБА_1

12 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Павлоградського ОУ ПФУ за виплатою пенсії за період несплати з 01.03.2016 по 01.03.2017.

Відповідно до довідки від 15.12.2016 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 постійно проживала за адресою АДРЕСА_2 і перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно із відповіддю на звернення позивача та запереченнями відповідача Павлоградського ОУ ПФУ Дніпропетровської області встановлено, що з 01.04.2017 позивач перебував на обліку та отримував пенсію в управлінні пенсійного фонду України в м. Артемівську( Бахмут) та Артемівському( Бахмутському) районі як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. 16.12.2016 у зв'язку із зміною місця проживання позивач звернувся до Павлоградського ОУ ПФУ Дніпропетровської області із заявою про запит пенсійної справи із управління ПФУ в м. Артемівську та Артемівському районі та надав довідку №0 від 15.12.2016 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції(а.с. 17, 43-46).

Проте згідно із наданими доказами відповідачем Павлоградським ОУ ПФУ Дніпропетровської області не вбачається обґрунтованої та законної відмови у нарахуванні та виплаті пенсійних виплат позивачу за період з 01.03.2016 по 01.03.2017.

Відповідно до листа Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з 01 березня 2016 року на підставі верифікації за списками СБУ, керуючись Постановою КМУ №509 від 01.10.2014 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», Постановою КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», ст.. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» виплата пенсії була призупинена до з'ясування, у зв'язку з перевіркою місця фактичного проживання. 30.12.2016 (атестат № 164) пенсійна справа ОСОБА_1 надіслана до Павлоградського ОУ ПФУ Дніпропетровської області(а.с. 19).

Бахмутським ОУ ПФУ Донецької області суду також не надано обґрунтованої та законної відмови у нарахуванні та виплаті пенсійних виплат позивачу за період з 01.03.2016 по 01.03.2017.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1У від 09.07.2003 року передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

(положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009)

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено з матеріалів справи, виплату пенсії позивачу припинено у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Між тим, відповідачі не вказали, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Посилання відповідачів на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не є посиланням на норми закону, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом.

Припинення/призупинення виплати позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю/скасування довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія , за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Відповідно до статті 8 Конституції України, вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ( стаття 3 Конституції України ).

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача.

Позивач отримала письмову відмову відповідача на своє звернення про виплату пенсії за спірний період у червні 2017 року, звернулась до суду у серпні 2017 року, тому строк звернення до суду з адміністративним позовом не був нею пропущений.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн, тому він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 159, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, з 01 березня 2016 року.

Визнати неправомірними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, з 01 березня 2016 року по 01 березня 2017 року.

Зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, належної пенсії за віком за період з 01 березня 2016 року по 01 березня 2017 року.

Постанова підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 витрати по судовому збору в сумі по 320 (триста двадцять) гривень з кожного.

Апеляційна скарга на постанову суду, прийняту у письмовому провадженні, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя Т. Д. Палюх