Справа № 754/17046/17
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2017-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/1094/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.10.2017 року він звернувся до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначенням пенсії за вислугою років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року. Однак, відповідач своїм листом за № 15384/09 від 12.10.2017 року відмовив у призначенні зазначеного виду пенсії з огляду на те, що у позивача недостатньо стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років. Позивач вважає таку відмову відповідача незаконною та необґрунтованою, а тому звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд зобов'язати відповідача призначити та провести обчислення йому пенсії за вислугою років без обмеження пенсії, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та виплачувати з 11.10.2017 року її у розмірі 80 відсотків з розрахунку заробітної плати, що вказана у довідці Національної академії прокуратури України № 24/224-вих.17 від 20.09.2017 року та додатку до неї.

Стороною відповідача до суду надано заперечення щодо позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до яких дії Управління є законними, а тому підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із ч. 5 ст. 262 КАС суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Судом встановлено, що 11.10.2017 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві, із заявою про призначенням пенсії за вислугою років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Однак, відповідач своїм листом за № 15384/09 від 12.10.2017 року відмовив у призначенні зазначеного виду пенсії з огляду на те, що у позивача недостатньо стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з 01.09.1996 року по 01.03.2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ безперервно (8 років 6 місяців 00 днів), що підтверджується копією трудової книги.

Відповідно до копії заяви позивача від 19.10.2017 року адресованій Генеральній прокуратурі України, останній у період з 2004 року до 2005 року, перебуваючи на посаді слідчого в особливо важливих справах по розслідуванню злочинів вчинених організованими злочинними групами СУ МВС України в Рівненській області, постановою заступника Генерального прокурора України був включений до складу групи слідчих Генеральної прокуратури України по розслідуванню кримінальної справи № 182-0322 за обвинуваченням Сушка, Максиміва, Костецького, Понаровського, Якимчука, Пелюховича, Годинюка та інших у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 257, 155, 187 та ін. КК України. Старшим цієї слідчої групи був призначений старший слідчий в ОВС ГПУ Овчаренко С.А.

Відповідно до копії трудової книги ОСОБА_1 з 01.03.2005 року по 11.10.2017 року він працював в органах прокуратури (11 років 9 місяців 17 днів), з них на посадах слідчого та прокурора 10 років 6 місяців та 7 днів з 01.03.2005 року до 02.12.2013 року та 07.10.2014 року до 01.07.2016 року.

Таким чином, відповідно до підтверджених відомостей стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, на день звернення до відповідача, з відповідною заявою відповідно до Закону України «Про прокуратуру» становив 20 років 3 місяці та 17 днів.

11.10.2017 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». До заяви ним додані необхідні документи, які підтверджують стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років.

12.10.2017 року Лівобережним об'єднанням управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві листом за вих. №15384/09 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», мотивуючи тим, що у позивача відсутній стаж, що дає право на пенсію за вислугу років 23 роки у тому числі стажу на посадах прокурорів не менше 13 років. Розпорядженням управління було розраховано загальний страховий стаж згідно наданих документів та він складає 18 років 11 місяців 24 дні станом на 31.07.2017 року, з них стаж на посаді прокурорів становить 8 років 9 місяців 2 дні.

В письмових запереченнях відповідача зазначено, що стаж позивача в органах прокуратури становить 8 років 9 місяців 2 дні, в той час коли відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», стаж на посадах прокурорів має становити не менше 13 років. Відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років зараховується робота в органах внутрішніх справ лише на посадах начальницького складу. Відповідно до записів трудової книжки не відображено інформації на яких посадах позивач працював в органах внутрішніх справ у період з 01.09.1996 року по 01.03.2005 року. Тому відсутні підстави для зарахування періоду з 01.09.1996 року по 01.03.2005 року, оскільки до вислуги зараховується лише посади начальницького складу органів внутрішніх справ. Відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» для призначення пенсії за вислугу років стаж (вислуги) має становити 23 років, у позивача загальний стаж становить 18 років 11 місяців 24 дні. Отже, у позивача не достатньо стажу за вислугу років та стажу роботи на посадах прокурорів, що не дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Крім того, пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було передбачено ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ. Разом з тим, 15.07.2015 року у певній частині набрав чинності ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ, який визначає правові засади організації і діяльності прокурорів України, статус прокурорів. Однак, позивач просить здійснити перерахунок пенсії за законом, який втратив силу. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених в Законах України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Даючи оцінку правомірності відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугою років, суд виходить з положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми щомісячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Також, відповідно до статті 51-1 вказаного Закону на науково-педагогічних працівників, аспірантів і докторантів Національної академії прокуратури України, які мають класні чини, поширюються положення ряду статей цього Закону, зокрема статті 50-1 «Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих».

Відповідно до копії наказу Генеральної прокуратури України № 224ш від 27.12.2012 року, що міститься в матеріалах справи, затверджено відповідність посад працівників Національної академії прокуратури України посадам працівників Генеральної прокуратури України, відповідно до якого посади, на яких працював позивач у Національній академії прокуратури України у період з 07.10.2014 року до 11.10.2017 року, відповідають до посад в апараті Генеральної прокуратури України, а саме: старший викладач - старший прокурор відділу, головний науковий співробітник - начальник відділу, науковий співробітник - прокурор відділу, заступник начальника відділу - заступник начальника відділу.

Крім цього, відповідно до статті 86 «Пенсійне забезпечення працівників прокуратури» чинного Закону України «Про прокуратуру» - до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, крім визначених посад, час роботи на посадах у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання, також на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України.

Також Порядком обчислення стажу роботи для встановлення щомісячної надбавки за вислугу років працівникам Національної школи суддів та Національної академії прокуратури України, затвердженого постановою КМУ від 28.03.2011 року № 329, визначено, що до стажу роботи зараховується час роботи на: відповідних посадах керівних працівників, науково-педагогічних, наукових, педагогічних працівників, професіоналів, фахівців (крім посад службовців та професій робітників) в Академії суддів України, Національній школі суддів України та Національній академії прокуратури України; посаді судді, прокурора; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а у разі, коли дитина потребує домашнього догляду, - період відпустки без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів, у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Відповідно до абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, № 1697-VII (в редакції Законів України №911-VІІІ від 24.12.2015 року та №1774-VIII від 06.12.2016), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Положення про встановлення тимчасового обмеження на періоди з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року максимального розміру пенсії у розмірі 10740 грн. визначено Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Однак, як слідує з п. 1 та 2 Прикінцевих Положень Закону України №911-VІІІ від 24.12.2015 року, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року. Крім того, п. 1 Прикінцевих Положень Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII цей Закон набирає чинності з 1 січня 2017 року.

З наведеного слідує, що законодавець чітко визначив коло суб'єктів, на яких поширюється дія даної норми, до якого позивач не входить, враховуючи наступне.

Оскільки, застосування у часі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII, то у Висновках Верховного Суду України про правильне застосування положень статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» зазначено, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру) і є таким, що не підлягають звуженню та обмеженню, не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. Щодо застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, необхідно виходити саме з наведеного вище.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 1 "Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби Безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій, від 17 березня 2004 року № 7-рп2004, та інші від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Крім цього, рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 року щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» пункт 5 розділу 111 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-УПІ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання - взагалі визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Враховуючи зазначене, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Конституційний Суд України у рішенні № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) роз'яснив, що загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, Законами України «Про прокуратуру» № 1697 від 14.10.2014 року, «Про заходи щодо законодавчого забезпечення пенсійної системи» № 3668-УІІ від 08.07.2011 року та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, Держава в особі законодавчого органу, звузила соціальні гарантії позивача, оскільки станом на 11.10.2017 року, тобто на день звернення до відповідача з відповідною заявою, стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» складає 20 років 3 місяців та 17 днів.

Як зазначено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" оскільки Конституція України, як зазначено у статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо необхідності зобов'язати відповідача призначити та провести обчислення пенсії позивача за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 11.10.2017 року (з моменту звернення до відповідача з відповідною заявою), у розмірі 80 % з розрахунку заробітної плати, що вказана у довідці № 24/224-вих.17 від 20.09.2017 року та додатку до неї без обмеження пенсії.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно із частиною 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави..

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 6 КАС України).

Частиною 2 статті 6 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону в часі, суд виходить із того, що згідно із ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Доводи представника відповідача, наведені у запереченнях на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними нормами права.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, а тому є всі підстави для призначення та проведення обчислення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років без обмеження розміру, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ та виплачувати з 11.10.2017 року, у розмірі 80 відсотків з розрахунку заробітної плати, що вказана у довідці Національної академії прокуратури України № 24/224-вих.17 від 20.09.2017 року та додатку до неї, оскільки саме відповідна довідка з додатком конкретизує всі грошові виплати які здійснювалися позивачу та які необхідно врахувати при проведенні обчислення пенсії.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 640, 00 грн., який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 8, 9, 10, 19, 77, 241-247 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України "Про прокуратуру", -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити та провести обчислення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років без обмеження розміру пенсії, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ та виплачувати з 11.10.2017 року у розмірі 80 відсотків з розрахунку заробітної плати, що вказана у довідці Національної академії прокуратури України № 24/224-вих.17 від 20.09.2017 року та додатку до неї.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн.

Рішення може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: