Справа № 824/191/17-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/191/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дембіцького П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про оскарження дій, -

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 ( далі- позивач) з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

- зобов'язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби м.Київ вчинити дії щодо зняття з розшуку по АІС автомобіль марки ОСОБА_2, 1995 року випуску, двигун № С16В5579905, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 86301КВ, як такого, що належить ОСОБА_1.

- зобов'язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ вчинити дії щодо зняття арештів та заборони на відчуження по АІС автомобіля марки ОСОБА_2, 1995 року випуску, двигун № С16В5579905, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 86301КВ, як такого, що належить ОСОБА_1. - зобов'язати Регіональний сервісний центр в Чернівецькій області зареєструвати право власності на обслуговування автомобіля марки ОСОБА_2, 1995 року випуску, двигун № С16В5579905, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 86301КВ, за ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці № 727/5227/13-ц від 15 жовтня 2013 року за позивачем визнано право власності на автомобіль марки ОСОБА_2, 1995 року випуску, двигун № С16В5579905, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 86301КВ, даний автомобіль знаходиться під арештом відповідно до постанови державного виконавця ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Київ. Відповідно до інформації, наданої Регіональним сервісним центром в м. Києві МВС України даний автомобіль значиться у розшуку та на нього накладено арешт.

Також в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він звернувся до до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції м. Києві про вжиття заходів для зняття арешту та зняття з розшуку автомобіля марки ОСОБА_2, 1995 року випуску, двигун № С16В5579905, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 86301КВ, однак відділ ДВС обмежився відпискою.

Представник позивача в судовому засіданні просив справу розглядати в письмовому провадженні.

Відповідач, представник відповідача в судове засідання з'явився, хоча про час місце та дату судового засідання був належним чином повідомлений.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

Судом, з метою зясування обставин справи, було зобовязано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог. З урахуванням матеріалів справи, розгляд справи відкладався, а також у справі оголошувалася перерва у звязку з необхідністю витребування письмових доказів щодо підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано достатні та належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. ч. 4,5 статті 11 КАС України, який діяв на момент виникнення правовідносин зобовязував позивача, відповідача надати суду письмові докази, які б вказували на підстави прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи.

Частиною 1 статті 69 КАС України, який діяв на момент виникнення правовідносин передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, судом у порядку п. 4-5 ст. 11, ст. ст.69, 71 КАС України, який діяв на момент виникнення правовідносин з метою зясування обставин справи, ухвалою від 29.06.2017 року витребувано матеріали, які стали підставою виникнення спірних правовідносин, а саме цивільну справу № 2-2549/07.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

Дослідженням цивільної справи, судом встановлено, що 07.11.2007 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів призначено до судового розгляду. (а.с.20 цивільна справа № 2-2549/07).

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва по справі 3 2-2549/07 від 06.12.2007 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 основну суму боргу за позику, збитки від інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, що становить 134601,27 грн. та судові витрати в розмірі 1376,01 грн. (а.с.38 цивільна справа № 2-2549/07)

Із змісту виконавчого листа видно, що в матеріалах справи міститься копія виконавчого листа. Виконавчий лист по справі № 2-2549/07 виданий 22.01.2008 року Печерським районним судом м. Києва, відповідно до якого вирішено стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 основну суму боргу за позику, збитки від інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, що становить 134601,27 грн. та судові витрати в розмірі 1376,01 грн. Рішення набрало законної сили 17 грудня 2007 року , строк предявлення виконавчого листа до виконання 17 грудня 2010 року. У виконавчому листі у графі відмітки державного виконавця про виконання рішення або про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення значиться запис п. 5 ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" та підпис. (а.с.51-52 цивільна справа № 2-2549/07 ).

У матеріалах цивільної справи міститься копія постанови про відкриття виконавчого провадження. Із змісту вказаної постанови видно, що 15.04.2010 року державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 18715309) за виконавчим листом № 2-2549/07 від 22.01.2008 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 основну суму боргу, що становить 134601,27 грн. (а.с.54 цивільна справа № 2-2549/07).

Згідно судової повістки Печерського районного суду м. Києва, вбачається, що Печерський районний суд м. Києва викликає сторін у зв'язку із розглядом подання Державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за громадянина України кордон у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів. (а.с.55 цивільна справа № 2-2549/07 ).

20.09.2010 року Ухвалою Печерського районного суду м. Києва провадження за подання державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві, ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу у громадянина ОСОБА_4 - закрито. (а.с.62-63 цивільна справа № 2-2549/07) .

Згідно Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.10.2013 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на автомобіль марки ОСОБА_2, 1995 р.в., двигун № С16В5579905, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 86301КВ.(а.с. 7-8).

Дослідженням постанови про зняття з розшуку майна боржника встановлено, що в матеріалах справи міститься не посвідчена фотокопія постанови про зняття з розшуку майна боржника у ВП № 18715309. Із змісту вказаної постанови видно, що 17.04.2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Київ ОСОБА_5, винесено постанову про зняття з розшуку майна боржника у ВП № 18715309. Вказаною постановою вирішено зняти розшук з транспортних засобів, зокрема п. 2 ОСОБА_2, 1995 р.в., державний номер 86301КВ, що належить ОСОБА_4, яке накладено ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 27.07. 2010 року ВП № 18715309. Копію постанови направити УДАІ м. Києва до виконання сторонам до відома. (а.с.12)

Дослідженням постанови про повернення документа стягувану встановлено, що в матеріалах справи міститься не посвідчена фотокопія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 18715309. Із змісту вказаної постанови видно, що 17.04.2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Київ ОСОБА_5, винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 17.04.2014 року. (а.с.11)

Згідно листа Регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області № 31/24-2508 від 07.11.2016 року вбачається, що транспортний засіб ОСОБА_2, 1995 року випуску, реєстраційний номер 86301КВ в Державному реєстрі під обтяженням не знаходиться. (а.с.29).

Крім того, з матеріалів справи видно, що 26.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якій просив вжити заходи щодо зняття арешту та зняття з розшуку автомобіля марки ОСОБА_2, 1995 року випуску, двигун № С16В5579905, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 86301КВ, що належить йому на праві власності. (а.с. 22)

31.01.2017 року до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла заява позивача разом з ксерокопією рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці по справі № 727/5227/13-ц.

15.02.2017 року за результатами розгляду звернення позивачу начальником Печерського районного відділу державної виконавчої служби м ОСОБА_6 територіального управління юстиції у місті Києві (далі відділ) надано відповідь із посиланням на вимоги ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". (а.с.28).

З урахуванням досліджень письмових доказів, а також змісту відповіді, судом встановлено, що при розгляді звернення відповідач поверхово, неповно, та об'єктивно розглянув звернення позивача, не врахував, що 17.04.2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Київ ОСОБА_5, винесено постанову про зняття з розшуку майна боржника у ВП № 18715309. Вказаною постановою вирішено зняти розшук з транспортних засобів, зокрема : п. 2 автомобіль ОСОБА_2, 1995 р.в., державний номер 86301КВ, що належить ОСОБА_4, яке накладено ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 27.07. 2010 року ВП № 18715309, а копію постанови направлено до УДАІ м. Києва до виконання сторонам до відома, що не відповідає вимогам Закону.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

З урахуванням пояснень сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України Про звернення громадян від 02.10.1996 № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України Про звернення громадян звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Частина 3 цієї ж статті вказує на те, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

У частині 1 статті 15 Закону України Про звернення громадян вказано, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти.

Статтею 19 цього Закону передбачено, що обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що для органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб, законодавством встановлено чітку процедуру щодо розгляду заяв чи скарг.

Крім того, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що чинне законодавство про звернення громадян встановлює імперативну норму, щодо строку розгляду скарги та заборони розгляду та надання відповідей тими органами або посадовими особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 26.01.2017 року звернувся до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Київ із заявою, в якій просив вжити заходи щодо зняття арешту та з розшуку вищевказаного автомобіля.

З урахуванням дослідження матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не проведено об'єктивно, всебічно розгляд заяви від 26.01.2017 року, а також не надано вмотивованої відповіді на заяву - звернення позивача, з урахуванням досліджених письмових доказів.

Суд може прийняти рішення, яке б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із норм чинного законодавства, вбачається що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб.

При цьому адміністративний суд може застосувати інший спосіб захисту права, який би гарантував захист прав, свобод та інтересів осіб. Критерієм обрання способу захисту порушеного права є те, що він з урахуванням особливостей спірних відносин повинен бути спрямований на реальне відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Із змісту вказаних норм вбачається, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ч. 2 ст. 245 КАС України. При цьому адміністративний суд може застосувати інший спосіб захисту права, який би гарантував захист прав, свобод та інтересів осіб. Критерієм обрання способу захисту порушеного права є те, що він з урахуванням особливостей спірних відносин повинен бути спрямований на реальне відновлення порушених прав позивача.

Також відповідно до рішення від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 4 Закону України Про звернення громадян до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Бездіяльність - це безпідставне повне або часткове ухилення від здійснення передбачених Конституцією та іншими законами функцій і повноважень.

Відповідачем не надано суду доказів проте, що вказана заява об'єктивно, повно та всебічно розглянута з урахуванням прийнятого рішення про зняття з розшуку вищевказаного автомобіля та вжито і інших заходів щодо вжиття заходів відповідачем в організації перевірки за заявою та отримання обґрунтованої відповіді враховуючи, що така відповідь позивачу була надана за наслідками перевірки.

Враховуючи вищенаведене, суд з метою захисту порушеного права позивача з урахуванням прийнятої 17.04.2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Київ ОСОБА_5, Постанови про зняття з розшуку майна боржника у ВП № 18715309 та направлення копії до УДАІ м. Києва до виконання, зобовязує відповідача повторно розглянути заяву (звернення) ОСОБА_1 від 26.01.2017 року щодо зняття арешту та зняття з розшуку автомобіля марки ОСОБА_2, 1995 року випуску, двигун № С16В5579905, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 86301КВ, що належить йому на праві власності.

Щодо позовної вимоги зобов'язати Регіональний сервісний центр в Чернівецькій області зареєструвати право власності на обслуговування автомобіля марки ОСОБА_2, 1995 року випуску, двигун № С16В5579905, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 86301КВ, за ОСОБА_1 з цього приводу суд зазначає, що позивач, предстанвик позивача не надали суду належні письмові докази, про те, що з урахуванням досліджених матеріалів справи зверталися до Регіонального сервісного центру в Чернівецькій області з приводу реєстрації право власності на обслуговування автомобіля марки ОСОБА_2, 1995 року випуску, двигун № С16В5579905, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 86301КВ, за ОСОБА_1 А тому в цій частині належить відмовити у задоволенні позову.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Під час судового розгляду справи відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів суду об'єктивність та повноту розгляд заяви позивача від 26.01.2017 року.

Крім того, вирішуючи правомірність прийнятої відповіді, відповідачем у судове засіданні не надано достатньо аргументів та доводів, а також письмових доказів, які свідчать про те, що відповідь від 15.02.2017 року за результатами розгляду звернення позивача прийнято в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України. (а.с. 22-23, 28).

У ході судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій щодо повноти, всебічності та об'єктивності розгляду заяви та надання вказаної відповіді.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд приймає рішення про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Київі сплачений судовий збір в сумі 1280,00 грн., згідно квитанції №0.0.733537874.1 від 24.03.2017 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 73-77, 90, 139, 194, 205, 241-244, 246, 250, 251 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві щодо неналежного розгляду заяви - звернення ОСОБА_1 від 26.01.2017 року.

3. Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву - звернення ОСОБА_1 від 26.01.2017 року щодо зняття арешту та зняття з розшуку автомобіля марки ОСОБА_2, 1995 року випуску, двигун № С16В5579905, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 86301КВ, що належить йому на праві власності.

3. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві сплачений судовий збір у сумі 1280,00 грн. згідно квитанції №0.0.733537874.1 від 24.03.2017 року.

4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття рішення у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії рішення.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький