Справа № 826/7282/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 грудня 2017 року № 826/7282/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління державної охорони України Гелетея Валерія Вікторовича, за участю третьої особи - Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до начальника Управління державної охорони України Гелетея Валерія Вікторовича (далі - відповідач. УДО України), за участю третьої особи - Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання протиправними дій відповідача щодо нерозгляду по суті скарги позивача від 27.04.2017.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на необґрунтованість дій начальника УДО під час розгляду її скарги, яка надійшла з Генеральної прокуратури України за належністю.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що УДО та його посадові особи при розгляді скарги позивача діяли у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами, а позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній станом на дату постановлення ухвали), судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Генеральної прокуратури України зі скаргою від 27.04.2017, в якій вимагав вжити відповідних заходів до співробітників підрозділу охорони за їх відмову встановити особу, яка залишила записку на її сумці та повідомити її прізвище, ім'я та по-батькові; встановити за допомогою камер відеоспостереження особу, яка залишила записку на її сумці; відповідь про вжиті заходи надати позивачу письмово на мові запитувача (скарга написана російською мовою).

Листом від 28.04.2017 №19-р Генеральна прокуратура України надіслала за належністю вказану скаргу відповідачу з метою організації перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

За результатами розгляду вказаного запиту відповідачем надіслано позивачу лист від 26.05.2017 №2/14-772, в якому зазначив, що по викладеному в скарзі факту проведена службова перевірка, за результатами якої не встановлено порушень з боку співробітників підрозділу охорони.

Позивач вважаючи вказану відповідь такою, що не надає відповіді на запитувану інформацію в його скарзі, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За визначенням, викладеним у статті 3 Закону України «Про звернення громадян» скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Згідно статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує на некомпетентність та необґрунтованість дій керівництва Управління державної охорони України при розгляді скарги від 27.04.2017, що надійшла від Генеральної прокуратури України за належністю для організації перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог законодавства.

У своїй скарзі від 27.04.2017 позивач вимагав вжити заходів до співробітників підрозділу охорони за їх відмову встановити хто залишив записку на її сумці та повідомити їх прізвище, ім'я та по-батькові; встановити за допомогою камер відеоспостереження хто залишив записку на її сумці; відповідь про вжиті заходи надати позивачу письмово на мові запитувача (російською мовою).

Відповідно до статей 6 та 9 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» від 04 березня 1998 року №160/98-ВР державна охорона здійснюється щодо будинків, де працюють Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, споруд і спеціальних транспортних засобів, що перебувають в їх користуванні, інших місць постійного і тимчасового перебування осіб, які охороняються відповідно до цього Закону, важливих державних об'єктів та прилеглих до них територій і акваторій, визначених Президентом України.

Згідно статті 10 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» Державна охорона здійснюється Управлінням державної охорони України.

На Управління державної охорони України покладаються завдання: здійснення державної охорони щодо органів державної влади України; забезпечення безпеки посадових осіб, визначених цим Законом, за місцем їх перебування як на території України, так і за її межами; забезпечення безпеки членів сімей посадових осіб, визначених цим Законом, які проживають разом з ними або супроводжують їх; запобігання протиправним посяганням на посадових осіб і членів їхніх сімей та об'єкти, щодо яких здійснюється державна охорона, їх виявлення та припинення; охорони об'єктів, визначених цим Законом; забезпечення безпечної експлуатації транспортних засобів, призначених для визначених цим Законом посадових осіб; участі у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом (стаття 12 цього Закону).

Відповідно до статей 6 і 9 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» Указом Президента від 23.09.1998 №1059/98 «Про державну охорону будинків Генеральної прокуратури України та забезпечення безпеки Генерального прокурора України» постановлено Управлінню державної охорони України забезпечити державну охорону будинків Генеральної прокуратури України, розташованих у місті Києві по вул. Різницькій, 13/15, вул. Борисоглібській, 18 та безпеку Генерального прокурора України.

З метою забезпечення нормального функціонування органів державної влади України, безпеки посадових осіб та об'єктів, щодо яких здійснюється державна охорона наказом Управління державної охорони України від 27.05.2011 №210 затверджено Порядок забезпечення безпеки посадових осіб, щодо яких здійснюється державна охорона у місцях постійного та тимчасового перебування, пунктом 5 якого передбачено, що у місцях постійного перебування посадових осіб, щодо яких здійснюється державна охорона, керівниками органів, установ і організацій, які їм підпорядковуються, розробляються і погоджуються з УДО України інструкції, згідно з якими у цих місцях встановлюється режим.

На виконання вимог вказаного Порядку наказом Генерального прокурора України від 28.02.2012 №17 за погодженням Управління державної охорони України від 22.02.2017 затверджено Інструкцію про порядок допуску та підтримання режиму на об'єктах охорони Генеральної прокуратури України.

Згідно пункту 2.1 Інструкції до завдань підрозділу охорони відноситься: забезпечення безпеки осіб, щодо яких здійснюється державна охорона, під час їх перебування на об'єктах охорони; забезпечення і підтримання встановленого цією Інструкцією порядку допуску та режиму на об'єктах охорони; попередження спільно з керівництвом Генеральної прокуратури України надзвичайних подій.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою розгляду поданої скарги від 27.04.2017 за результатами проведення службової перевірки по викладених в скарзі ОСОБА_1 обставинах встановлено, що 27.04.2017 позивач у приміщенні приймальні громадян Генеральної прокуратури України залишила свою сумку біля співробітника охорони Служби 6 комендатури Департаменту охорони об'єктів УДО України, а сама відійшла до вікна приймальні з метою подати звернення. Після подачі звернення вона повернулась до своєї сумки та побачила на ній записку негативного змісту.

В зв'язку з виявленням вказаної записки, ОСОБА_1 звернулась до співробітників підрозділу охорони з метою встановити хто це зробив, які, з її слів, відмовились їй допомогти, хоча, як вона наголошувала, її сумка знаходилась у секторі огляду відеокамер, розташованих у вказаному службовому приміщенні Генеральної прокуратури України.

В контексті наведеного слід зазначити, що як зазначено в пункті 2.4 Інструкції, військовослужбовці підрозділу охорони не несуть відповідальності за збереження особистих речей, залишених у службових приміщеннях Генеральної прокуратури України, до яких, зокрема, віднесено приміщення приймальні громадян.

Крім того, відповідно до службової записки директора Департаменту охорони об'єктів УДО України від 19.05.2017 встановлено, що співробітниками підрозділу охорони, які перебували у вказаний період часу в приміщенні приймальні громадян Генеральної прокуратури України та спілкувались з позивачем були: співробітник охорони 3 відділу Служби 6 комендатури Департаменту охорони об'єктів УДО України прапорщик Кудря В.І. та начальник 3 відділення 3 відділу Служби 6 комендатури Департаменту охорони об'єктів УДО України капітан Власюк М.І.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно вимог частини другої статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином посилання позивача на те, що у наданій їй відповіді УДО України не компетентно посилалося на зазначений закон є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства.

Крім того, позивач посилався на те, щоб встановити за допомогою камер відеоспостереження, особу, яка залишила записку на її сумці.

Як пояснив відповідач у своїх запереченнях, система відеоспостереження, якою обладнана приймальня громадян Генеральної прокуратури України, носії інформації та інші технічні засоби знаходяться на балансі відповідних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України.

З огляду на викладене, суд погоджується з твердженнями відповідача, що надання інформації з зазначених носіїв здійснюється у спосіб, визначений Генеральною прокуратурою України як її розпорядником, і до компетенції УДО України не відноситься.

Також, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії рапорту співробітника охорони 3 відділення 3 відділу Служби 6 комендатури Департаменту охорони об'єктів УДО України прапорщика Кудрі В.І., який у вказаний період часу перебував на службі в приміщенні приймальні громадян Генеральної прокуратури України, він повідомив позивача про те, що вказану записку на її сумку поклала громадянка ОСОБА_7, яка імовірно є психічно хворою та знаходилась біля речей позивача саме в той час.

З приводу того, що саме вказана громадянка могла залишити на її речах записку не заперечує і сам позивач у поданій ним скарзі.

Як вбачається з рапорту, на претензію громадянки ОСОБА_1 з приводу того, що співробітники охорони не контролюють її речі, прапорщик Кудря В.І. попередив її, що співробітники охорони не несуть відповідальності за речі відвідувачів і дії інших осіб стосовно цих речей.

Водночас, повідомивши про особу, яка залишити записку на сумці позивача, суд погоджується з доводами відповідача, що прапорщик Кудря В.І. не залишився осторонь ситуації, що склалася та своїми діями сприяв у встановленні такої особи.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про звернення громадян» громадяни мають право звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, посадових осіб українською чи іншою мовою, прийнятною для сторін.

Рішення щодо звернень громадян та відповіді на них оформляються відповідно до вимог законодавства про мови. Такі рішення та відповіді можуть бути викладені в перекладі мовою спілкування заявника.

Як вбачається з матеріалів справи, скарга позивача на розгляд до УДО України викладена російською мовою та з проханням надати йому відповідь на мові звернення.

Ураховуючи наведене, відповідь заявнику відповідачем надано російською мовою.

З огляду на встановлені обставини та аналіз викладених положень законодавства, суд приходить до висновку, що УДО України та його посадові особи при розгляді скарги позивача діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.В. Аблов