Справа № 233/5610/17
Суддя: Каліуш О. В.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

233 № 233/5610/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року

приміщення суду за адресою: 85113, м. Костянтинівка, пр.Ломоносова, 157

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Франчук А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з адміністративним позовом до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ОСОБА_1 просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті, починаючи з березня 2016 року, їй пенсії;

- зобов'язати відповідача поновити виплату їй пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з березня 2016 року,

посилаючись на те, що вона перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком. Відповідач з березня 2016 року безпідставно припинив виплачувати їй пенсію, чим порушив її права та позбавив єдиного джерела до існування.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов ОСОБА_1 (а.с.17-19), в яких зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам», призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо перемішеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VІІ від 20.10.2014 року підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

За наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і внутрішньо перемішених осіб», що підтверджується письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадянських об'єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення приймає рішення про скасування такої довідки.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 21.11.2014 №13747/0/14-14/8 щодо обміну інформацією про осіб, які взяті на облік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» щомісяця з 05.12.2014 р. проводиться обмін інформацією з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб між органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення.

За результатами обміну інформацією з органами соціального захисту населення про осіб, які взяті на облік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року була призупинена виплата пенсії для з'ясування фактичного місця проживання пенсіонера.

Поновлення виплати призупинених пенсій проводиться з дати припинення виплати на підставі особистого звернення пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб незалежно від причин тимчасового призупинення виплати з урахуванням постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Пенсіонер подає заяву про поновлення виплати пенсії, пред'являє паспорт (оригінал, копія), довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо перемішених осіб», яка видається управлінням соціального захисту населення.

Встановлено, що за адресою, вказаною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 не проживає. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до розпорядження № 301717 від 22 січня 2015 року перебуває на обліку у Костянтинівському об'єднаному управління Пенсійного фонду в Донецькій області як отримувач пенсії за віком (а.с.35).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, знаходиться на обліку та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 згідно із довідкою від 17.12.2014 року № (а.с.9 зворот).

Згідно із довідкою відповідача від 27.12.2017 року № 8068 (а.с.34) пенсія позивачу виплачена за період з липня 2014 року по лютий 2016 року включно.

Розпорядженням Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 01 березня 2016 року (а.с. 36) ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01 березня 2016 року у зв'язку зі з'ясуванням місця фактичного проживання (електронний лист Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29.02.2016 року № 847/02-3/34).

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-УП (далі Закон № 1706-УП).

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-УП, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-1У «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1058-1У) пенсія виплачується щомісячно організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідач прийняв рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01 березня 2016 року у зв'язку зі з'ясуванням місця фактичного проживання (електронний лист Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29.02.2016 року № 847/02-3/34).

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону № 1058-1У.

Так, згідно із ч.1 ст. 49 Закону № 1058-1У виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або рішенням суду припиняється:

1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3)у разі смерті пенсіонера;

4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5)в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, ч.1 ст. 49 Закону № 1058-1У визначено перелік підстав, за наявності яких, виплату пенсії може бути припинено.

Відповідач, приймаючи рішення про припинення виплати пенсії позивачу, не вказав та не обґрунтовував, на якій саме з підстав, наведених в ч.1 ст. 49 Закону № 1058-1У припинено виплату пенсії. Навіть, якщо припустити, що відповідач застосував п.5 ч.1 цієї статті, необхідно було визначити конкретний випадок, який передбачено саме законом, а не електронним листом Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29.02.2016 року. Отже, відповідач прийняв спірне рішення, яке є протиправним внаслідок його необґрунтованості, невизначеності та незрозумілості.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд, звертаючи увагу на підставу припинення пенсії, яка визначена відповідачем, як з'ясування місця фактичного проживання позивача, вважає за необхідне застосувати при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 2477-1У.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу є протиправними, та у відповідності до ч.2 ст. 9 КАС України для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає необхідним скасувати розпорядження відповідача від 01 березня 2016 року та зобов'язати останнього поновити позивачу виплату пенсії за віком з березня 2016 року.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на постанову Вищого адміністративного суду України № 338/1011/16-а від 21 березня 2017 року, як на підставу для відмови в задоволенні позову та вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до положень КАС України тільки висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у його рішенні, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 371 КАС України слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 9, 245, 246, 371 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ідентифікаційний код 37544278, юридична адреса: 05113, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним розпорядження Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 01 березня 2016 року щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, з березня 2016 року, скасувавши його.

Зобов'язати Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, виплату пенсії за віком з березня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Судові витрати по сплаті судового збору стягнути в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складено 09 січня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О.В.Каліуш