Справа № 587/3420/17
Суддя: Черних О. М.
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 587/3420/17

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2017 року
Сумський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Черних О.М.
з участю секретаря судового засідання Землюк А.П.
представника позивача Нємцева В.А.
представника відповідача Бездідько В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він - колишній працівник органів МВС України, який у 2010 році звільнений з органів МВС у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років та є пенсіонером МВС. Він перебував на обліку в головному управлінні пенсійного фонду України в Сумській області і отримував пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ. Розмір призначеної йому пенсії було визначено, виходячи із відповідних сум грошового забезпечення працівників міліції, визначених Законом України «Про міліцію», який втратив чинність у зв`язку із прийняттям Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року. Вказує, що відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»(із змінами, внесеними ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій, соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 року № 900) перерахунок пенсії особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. Згідно ч.4 ст. 63 вказаного вище Закону усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб , які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсії. Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначено постановою КМУ № 45 від 13.02.2008 року «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб. Зазначає, що Кабінет Міністрів України прийняв дві постанови ( №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та № 947 від 18.11.2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України» від 09.03.2006 року №268. Зазначеними постановами встановлені високі розміри грошового забезпечення працівникам поліції за посадові оклади і спеціальні звання, що значно перевищують посадові оклади і плату за спеціальні звання колишніх працівників органів внутрішніх справ. Проте, отримавши він ГУ ПФУ в Сумській області копію довідки, наданої Ліквідаційною комісією ГУ НП в Сумській області про розмір грошового забезпечення на відповідній посаді для проведення перерахунку його пенсії, йому стало відомо, що у довідці від 31.05.2017 року не включені додаткові види грошового забезпечення, які враховані при призначені пенсії, а саме: надбавка за виконання особливо важливих завдань - 50%, надбавка за оперативно-розшукову діяльність 50% і премія 164,1%, який враховувався при нарахуванні позивачу пенсії.
В судове засідання позивач та його представник, наполягали на задоволенні позову в повному обсязі
Представник відповідача УМВС України в Сумській області Бездідько В.В. в судовому засіданні заперечувала проти позову, надала письмове заперечення .
Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Стаття 46 Конституції України передбачає право кожного громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.
Як передбачено частинами 2 та 3 статті 22 Конституції України, конституційні права гарантуються та не можуть бути скасованими або звуженими. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.
Відповідно до п. 10 Перехідних положень КАСУ (2017 року) справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям, в тому числі особам, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, регулюються правовими нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992p. № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII), Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23 грудня 2015 року № 900-VIII (далі - Закон № 900-VIII) із змінами та доповненнями, що були чинні на день виникнення спору.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 - колишній працівник органів МВС України, який у березні 2010 році звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років з посади заступника начальника ГУМВС України в Сумській області начальник штабу у званні полковник, і йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. № 2262-XII, та з квітня 2010 року є пенсіонером МВС, що не заперечується відповідачем.
Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
У позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року N 988 є право на здійснення перерахунку розміру пенсії.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року N 988 31.05.2017р. за № 11/148-85(3158) ліквідаційною комісію ГУ МВС України в Сумській області направлена довідка про зміну грошового забезпечення позивача (а.с. 16).
Позивач вважає, що при наданні довідки із такими показниками було порушено право пенсіонера МВС передбачене ст. ст. 22, 46, 64 Конституції України, встановлене законами України та такими, що не підлягає звуженню та обмеженню та просив УМВС України в Сумській області виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області нову довідку про розмір грошового забезпечення з повною реальною інформацією згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. № 988 із зазначенням основних і додаткових видів грошового.
Згідно зі статтею 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також за додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Позивачем надана копія грошового атестату, з якого вбачається, що при перерахунку пенсії не були включені додаткові види грошового забезпечення, які враховані при обчисленні пенсії, а саме: надбавка за виконання особливо важливих завдань - 50% ; надбавка за оперативно-розшукову діяльність -50% та премія (яка визначалась як середньомісячна сума за 24 місяці) в розмірі 164,10 %;
Із зазначеними показниками у довідці позивач не погодився, так як призначена пенсія за вислугу років відповідно до ст.ст. 12, 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» і розмір пенсії обчислений, виходячи із грошового забезпечення, встановленого відповідно до Постанови КМУ №1294 від 07.11.2007 р.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. У пункті 5 цієї постанови зазначено, що керівники державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, встановлюють надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років і порядок та умови виплати такої надбавки визначаються залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних завдань, а у разі несвоєчасного або низькоякісного виконання завдань надбавка скасовується або розмір її зменшується.
Тобто, позивачу такі надбавки виплачувалась за наказом керівника органу і, оскільки при нарахуванні пенсії їх середньомісячний розмір становив 50 %, то вони була встановлені у розмірі 50 % щомісячно.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Вищевказаними постановами затверджені не посадові оклади, а схеми посадових окладів. Пунктом 6 Порядку № 45 визначено, що відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена.
Провівши аналіз грошового забезпечення, з грошовим забезпеченням на аналогічній посаді поліцейського відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 988 та враховуючи, що останньою постановою Кабінету Міністрів України встановлено грошове забезпечення поліцейських, яке за своїми складовими є ідентичним складовим колишніх працівників міліції, але за розміром більшим, суд приходить до висновку, що таке збільшення є підставою для перерахунку пенсії позивача як колишнього працівника міліції.
Цей висновок суду ґрунтується також і на положеннях пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 квітня 2005 року № 4 «Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», із якого слідує, що відповідно до ст. 63 Закону № 2262-ХІІ та п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям та особам, котрі мають право на пенсію згідно із цим Законом, провадиться у зв`язку зі зміною (що сталася після звільнення їх зі служби) розмірів грошового забезпечення, виходячи з якого обчислюються пенсії.
При збільшенні розміру окладів грошового утримання (посадового окладу й окладу за військовим (спеціальним) званням) перерахунку підлягають як відсоткова надбавка за вислугу років, так і інші додаткові види грошового забезпечення, що враховувалися при обчисленні пенсії та розмір яких визначається у відсотках від зазначених окладів грошового забезпечення (за класність, роботу з таємними документами, умови служби тощо).
З матеріалів справи вбачається, що під час проходження служби позивачу були встановлені: надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 15%, надбавка за виконання особливо важливих завдань - 50% , надбавка за оперативно-розшукову діяльність-50%, надбавки за вислугу років 35%, премія (яка визначалась як середньомісячна сума за 24 місяці), за Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка на день виникнення підстав для перерахунку пенсії 01.01.2016 р. чинна і на сьогоднішній день не відмінена, ця надбавка повинна бути включена до перерахунку пенсії з 01.01.2016 р., оскільки вона виплачувалась при проходженні служби щомісячно, а тому мала постійний характер і тому повинна враховуватись при перерахунку пенсії.
Відповідно до п. 4 розділу ІІ Наказу МВС України від 06.04.2016 р. № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції поліцейським виплачується в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби. Розмір надбавки встановлюється кожному поліцейському індивідуально залежно від специфіки умов проходження служби (успішне виконання повноважень, якість, складність, обсяг та важливість виконуваних завдань, залучення до розробки проектів нормативно-правових актів тощо) на підставі мотивованого подання керівника структурного підрозділу відповідного органу поліції та оголошується наказом по особовому складу. Виплата надбавки проводиться на підставі наказу про її встановлення з дня, зазначеного в наказі, у разі відсутності дати - з дня підписання наказу. Поліцейським, які отримують підвищені посадові оклади, надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції виплачується з урахуванням підвищених посадових окладів. У разі несвоєчасного або неналежного виконання завдань, зниження результатів службової діяльності розмір установленої раніше надбавки за мотивованим поданням керівництва органу поліції може бути зменшено або надбавку взагалі скасовано, про що оголошується наказом.
Таким чином, розмір надбавки за специфічні умови проходження служби за своїм змістом є "надбавкою за виконання особливо важливих завдань", оскільки складається з одних і тих саме виплат - посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби, а також премії, встановлюється кожному поліцейському індивідуально залежно від специфіки проходження служби (успішне виконання повноважень, якість, складність, обсяг та важливість виконуваних завдань, залучення до розробки проектів нормативно-правових актів тощо).
Отже, позивач отримував вказані надбавки під час проходження служби, тому вони мають бути враховані йому при перерахунку пенсії.
Вказані надбавки не можуть бути виключені з грошового забезпечення при перерахунку пенсії працівникам органів внутрішніх справ з огляду на те, що постанова КМУ №1294 так само, як і постанова КМУ № 988, розповсюджуються на працівників органів внутрішніх справ і містять в собі різний предмет правового регулювання грошового забезпечення працівників органів внутрішніх справ, і встановлені цими постановами надбавки не можуть замінювати одна одну. Крім того, як зазначалося вище, постановою КМУ № 988 затверджені посадові оклади та надбавки працівникам поліції, а надбавки, доплати і премії не враховані зазначеною постановою, встановлені згідно постанови КМУ № 1294, яка є чинною і повинна враховуватися при перерахунках пенсій.
Така саме думка висловлена у постанові Вищого адміністративного суд України у справі № 803/473/17 від 17.10.2017 р., якою суд відмінив рішення суду першої та апеляційної інстанції, що відмовили у задоволенні позову щодо включення надбавки за виконання особливо важливих завдань у перерахунок пенсії, вказавши, що враховуючи те, що постановою КМУ № 988 не врегульована виплата надбавки за виконання особливо важливих завдань, а виплата її врегульована відповідно до постанови КМУ №1294, то виплата вказаної надбавки повинна бути врахована при видачі довідки для перерахунку пенсії, оскільки позивач отримував її під час проходження служби.
При цьому слід звернути увагу, що згідно статті 22 Конституції України, вказаний розмір не може бути зменшеним, оскільки погіршуватиме становище особи, а він не може залежати від внеску, зробленого працівником поліції за посадою
При вирішенні справи суд повинен керувати принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області зобов`язано виготовити та надати нову довідку про розмір грошового забезпечення з повною реальною інформацією згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення
Статтею 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В своїх запереченнях представник відповідача Бездідько В.В. не надала суду та не спростувала правомірності вимог позивача, а також тверджень останнього про протиправність бездіяльності УМВС України в Сумській області.
Отже, судом встановлено, що Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області при видачі довідки про розмір грошового забезпечення позивача діяла всупереч вимог закону.
Згідно зі статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Крім того, суд зазначає, що згідно зі статтею 22 Конституції України про застосування цього закону в часі, потрібно виходити з того, що закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управлінні державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, насамперед тим, що служба у Збройних силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Аналогічна правова позиція зі спірних питань була висловлена і Верховним Судом України у постановах від 10 грудня 2013 року у справі № 21-348а13 та 17 грудня 2013 року.
Вищевказана противоправна бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та УМВС України в Сумській області порушили права позивача як громадянина України, передбачені ст. 46 Конституції України, щодо соціального захисту, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової, або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту, з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, визначається і діє принцип верховенства права.
Стаття 24 Конституція України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Нормою статті 46 Конституції України гарантовано право особи на соціальний захист, що включає і право на забезпечення громадян у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ та організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадку порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права і свободи було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані та законні, а дії відповідача вчинені не відповідно до наданих йому повноважень.
Відповідно до вимог законодавства, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Згідно ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Вказане свідчить, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення штрафу.
Тобто, зі змісту наведеної норми вбачається, що зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, є правом суду.
Дана позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в листі від 09.01.2013 року за № 28/12/13-13.
Механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду.
Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
За ст. 1 додаткового протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002р. у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".
Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978р. у справі "Класс та інші проти Німеччини"зазначив, що "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Відповідно ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому судовий збір повинен бути стягнутий з відповідача на користь держави.
Керуючись: ст.ст. 19, 22, 46 Конституції України, ст. 63 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, які звільнилися з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015р. № 900-VIII, постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», ст.ст. 2, 6-10, 17, 18, 72, 104, 105, 121, 128, 158-163, 267 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області подати у тридцятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на користь держави судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних