Справа № 812/225/17
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 грудня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/225/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.,

при секретарі судового засідання: Лященку А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №7 від 05.01.2017 про накладення на Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" штрафу в розмірі 34000 грн. та зобов'язання усунути порушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (далі за текстом - Позивач, ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот") до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі за текстом - Відповідач, НКРЕКП, Комісія), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №7 від 05.01.2017 про накладення на Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" штрафу в розмірі 34000 грн. та зобов'язання усунути порушення.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на таке.

З 01.12.2016 по 19.12.2016 на підставі повідомлення про проведення заходу №1071/16 від 18.11.2016 Комісією була проведена планова перевірка дотримання Позивачем Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії) (ліцензія серії АВ №597505), Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами (ліцензія серії АВ №597506), Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії (ліцензія серії АВ №597507), Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення (ліцензія безстрокова).

За результатами перевірки Відповідачем був складений Акт №219 від 19.12.2016, в якому були зазначені нібито наявні у Позивача порушення Ліцензійних умов.

На підставі нібито виявлених порушень Ліцензійних умов Відповідачем була винесена Постанова №7 від 05.01.2017 «Про накладення штрафу на ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії та необхідність усунення порушень» (далі - Постанова), якою на Позивача був накладений штраф у розмірі 34 000 грн., а також зобов'язано Позивача усунути нібито наявні порушення Ліцензійних умов.

Позивач не погоджується з вказаною Постановою, вважає її незаконною, винесеною без додержання діючого законодавства, а також без належного з'ясування фактичних обставин з огляду на таке.

При проведенні перевірки та прийнятті оскаржуваної Постанови Відповідач виходив з того, що наявність у Позивача відповідної ліцензії зобов'язує ліцензіата проводити такий вид діяльності. Проте такий висновок є безпідставним, оскільки ліцензіат має право, а не зобов'язаний провадити певний вид господарської діяльності, на який має ліцензію.

Так, Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії передбачають виробництво більш ніж 20 тисяч Гкал; Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами передбачає транспортування більш ніж 18 тисяч Гкал; Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії так само передбачають постачання більш ніж 18 тисяч Гкал.

Натомість, Позивачем у 2014 році було вироблено і поставлено стороннім споживачам 8 973 Гкал, а в 2015 - 5 984 Гкал, що значно менше ніж граничні норми, передбачені Ліцензійними умовами, у зв'язку із чим Позивач на протязі 2014-2015 року не здійснював діяльність, що підпадає під обов'язкове ліцензування, а висновки Відповідача та винесення оскаржуваної Постанови є безпідставним та незаконним.

Також зауважує, що ст.7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», що набрав чинності 28.06.2015, передбачає, що ліцензуванню підлягає, в тому числі, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

Оскільки Позивач у зазначений період надавав вказані послуги виключно за нерегульованими тарифами, тобто без затвердження цін на послуги Відповідачем або іншим органом державного регулювання, у зв'язку із чим Позивач не мав гарантованих джерел енергопостачання та фіксованих цін на сировину.

Таким чином, враховуючи положення ст.7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» діяльність позивача з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії не підлягала ліцензуванню, що не було належним чином з'ясовано Відповідачем при винесенні оскаржуваної Постанови.

Окрім зазначеного, Відповідач проводив перевірку дотримання Ліцензійних умов Позивачем за період з 01.01.2014 по 31.12.2015. Порушення, які нібито мали місце з боку Позивача і були виявлені Відповідачем та стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, стались в період з 01.01.2014 по 31.12.2015.

Відповідно до положень ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно- господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Оскільки порушення, які нібито мали місце з боку Позивача, стались в період до 31.12.2015, то і строк застосування адміністративно-господарських санкцій сплив 31.12.2016. Натомість, Відповідач прийняв оскаржувану постанову лише 05.01.2017, тобто з порушенням встановленого строку накладення адміністративно-господарських санкцій.

Також Позивач послався на такі обставини як підставу для задоволення позову. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02.09.2014 року Верховною Радою України прийнятий Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VІІ (далі - Закон № 1669), який набув чинності 15 жовтня 2014 року, та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім п. 4 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після її завершення.

Частиною 1 статті 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014.

Згідно ст. 3 Закону № 1669 органам і посадовим особам, повноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових Перевірок суб'єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону ліцензії та документи дозвільного характеру, видані суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, строк дії яких закінчився у період її проведення, вважаються такими, що продовжили свою дію на період проведення антитерористичної операції.

Частиною 3 ст.11 Закону визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053».

Позивач зареєстрований у м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Зазначене місто віднесене до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Таким чином, на момент перевірки та винесення спірної постанови Позивач знаходився на території здійснення антитерористичної операції, що підтверджується законодавчо встановленими положеннями.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до акту перевірки та інших документів, наявних в матеріалах справи, відповідачем було проведено саме плановий захід державного нагляду (контролю) господарської діяльності Позивача.

Крім того, відповідно до п. 4 Критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності, затверджених Постановою КМУ №565 від 05.08.2015, господарська діяльність Позивача, яка була предметом перевірки Відповідачем, відноситься до середнього ступеня ризику.

Таким чином, враховуючи норми статті 3 Закону № 1669, дії відповідача щодо здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності відносно Позивача є незаконними, а, отже, і рішення, прийняті за результатами цих заходів, є протиправними та підлягають скасуванню в повному обсязі.

Представник Позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник Відповідача заперечував проти позову, виходячи з такого.

Щодо повноважень НКРЕКП на проведення планової перевірки дотримання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10.08.2012 № 276 (далі - Ліцензійні умови з виробництва), Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10.08.2012 № 277 (далі - Ліцензійні умови з транспортування), та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10.08.2012 №278 (далі - Ліцензійні умови з постачання), та прийняття оскаржуваного рішення.

Комісія діє на підставі Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон про НКРЕКП), відповідно до статті 1 якого НКРЕКП є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб'єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно зі статтею 19 Закону про НКРЕКП Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб'єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.

Відповідно до статті 22 Закону про НКРЕКП суб'єкти господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, несуть відповідальність за правопорушення у сферах енергетики та комунальних послуг, визначені законами України "Про електроенергетику", "Про природні монополії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про засади функціонування ринку електричної енергії України", "Про ринок природного газу", "Про трубопровідний транспорт", "Про теплопостачання", "Про питну воду та питне водопостачання", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та іншими законами, що регулюють відносини у відповідних сферах.

Регулятор застосовує штрафні санкції до суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірах, встановлених цим Законом, законами України "Про електроенергетику", "Про природні монополії", "Про питну воду та питне водопостачання", "Про ринок природного газу", "Про теплопостачання".

Згідно з вимогами статті 5 Закону України «Про природні монополії» виробництво, транспортування та постачання теплової енергії є сферою природної монополії.

Враховуючи вищевикладене, проведення планової перевірки дотримання Ліцензіатом Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування та Ліцензійних умов з постачання та прийняття рішення щодо накладення штрафу на Ліцензіата у випадку порушення ним вимог Ліцензійних умов належить до виключних повноважень НКРЕКП.

Так, на виконання наказу НКРЕКП від 07.11.2016 № 203 та посвідчення на проведення планової перевірки від 07.11.2016 № 206 згідно з Планом заходів із здійснення державного контролю ліцензіатів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2016 рік, затвердженим наказом НКРЕКП від 23 листопада 2015 року № 317 (зі змінами), з 01.12.2016 по 19.12.2016 Комісією було проведено планову перевірку дотримання Позивачем Ліцензійних умов за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.

За результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) був складений Акт щодо додержання суб'єктом господарювання вимог Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії від 19.12.2016 № 218 (далі - Акт).

05.01.2017 за результатами розгляду Акту на засіданні Комісії, яке було проведено у формі відкритого слухання (за участю представника ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот»), була прийнята постанова НКРЕКП № 7.

Таким чином, вважає, що оскаржувана постанова НКРЕКП прийнята в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, а тому, в силу вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо посилання Позивача на те, що господарська діяльність ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» не відноситься до виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, а тому не підпадає під ліцензування та контроль з боку НКРЕКП.

Вважає, що вищенаведене твердження Позивача не може братися судом до уваги, враховуючи наявність у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» ліцензій на виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії.

Відповідно до пункту 1.2 Ліцензійних умов з виробництва Ліцензійні умови є обов'язковими для суб'єктів господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які провадять (мають намір провадити) господарську діяльність з виробництва теплової енергії

До того ж, пунктом 1.2 Ліцензійних умов з транспортування передбачено, що ці Ліцензійні умови є обов'язковими для суб'єктів господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які провадять (мають намір провадити) діяльність з транспортування теплової енергії.

Крім того, пунктом 1.2 Ліцензійних умов з постачання також передбачено, що ці Ліцензійні умови є обов'язковими для суб'єктів господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які провадять (мають намір провадити) діяльність з постачання теплової енергії.

ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» з 23.06.2012 по теперішній час здійснює ліцензовану діяльність з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел на підставі ліцензії АВ 597505 від 23.06.2012, з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами на підставі ліцензії АВ 597506 від 23.06.2012 та з постачання теплової енергії на підставі ліцензії АВ 597507 від 23.06.2012.

Звертає увагу на те, що листом від 22.11.2016 № 24- ПО/44-90 ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» звернулось до НКРЕКП щодо анулювання ліцензій на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Однак, листом НКРЕКП від 01.12.2016 № 12915/21/7-16 Позивача було повідомлено, що згідно із положеннями пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльність» (набрав чинності 28.06.2015), не є підставою для анулювання ліцензії заява ліцензіата про анулювання його ліцензії, що подана після видання органом ліцензування розпорядчого документа про проведення перевірки додержання таким ліцензіатом вимог ліцензійних умов і до закінчення строку перевірки та усунення порушень ліцензійних умов (у разі їх наявності).

Водночас, наявність діючої ліцензії на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, зокрема, передбачає те, що Ліцензіат провадить або має намір провадити діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

Крім того, подача ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» впродовж 2014 і 2015 років звітності про результати ліцензованої діяльності, згідно з Правилами організації звітності, що подається до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 11.10.2013 № 202, також підтверджує той факт, що Позивач у 2014 та 2015 роках здійснював ліцензовану діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

До того ж, відповідно до пункту 1.4 Ліцензійних умов з виробництва, Комісія здійснює ліцензування господарської діяльності суб'єктів господарювання, які надають (мають намір надавати) послуги протягом останнього року дії попередньої ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії суб'єкт господарювання здійснював таку господарську діяльність на території двох або більше областей України (включаючи Автономну Республіку Крим, міста Київ та Севастополь) або якщо із джерел теплової енергії суб'єкта господарювання для потреб споживачів відпускалась теплова енергія в обсязі, що перевищує 20 тисяч Гкал на рік.

При цьому, згідно зі звітністю Форма № 1-НКТ-тепло за 2014 рік обсяги виробництва теплової енергії становили 471,134 тис. Гкал на рік, а за 2015 рік - 124,132 тис. Гкал , що відповідає обсягам Ліцензійних умов.

Разом з тим, враховуючи те, що ліцензії АВ 597505 від 23.06.2012, АВ 597506 від 23.06.2012 та АВ 597507 від 23.06.2012 на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» була видана строком дії з 23.06.2012 по 22.06.2017, та не була анульована, вона вважається чинною у 2014-2015 роках, що, зокрема, є підставою для проведення перевірки дотримання ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» вимог Ліцензійних умов.

Посилання Позивача на те, що ним було «у 2014 році вироблено та поставлено стороннім споживачам 8 973 Гкал, а в 2015 - 5 984 Гкал., що значно менші ніж граничні норма, передбачені Ліцензійними умовами», не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки відповідно до Акта за даними звітів ф.8-НКП-ЖКК за 2014 та 2015 роки корисний відпуск теплової енергії по підприємству становив 528,379 тис.Гкал та 146,596 тис.Гкал (рядок 475, графа 12) відповідно, водночас за даними форм 1,2-НКП-тепло за аналогічні періоди корисний відпуск теплової енергії склав 353,117 тис.Гкал (2014 рік) та 97,687 тис.Гкал (2015 рік). У звітах за 2015 рік: ф.2-НКП-тепло обсяг реалізованої теплової енергії іншим споживачам становив 5,984 тис.Гкал, у звітах ф. 3-НКП-тепло. Ф.8-НКП-ЖКК аналогічний показник становив 5,970 тис.Гкал.

Пункти 1.4 Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування та Ліцензійних умов з постачання, передбачають, окрім фактичних обсягів виробленої, транспортованої чи поставленої теплової енергії, намір господарюючого суб'єкта здійснювати господарську діяльність з виробництва, транспортування чи постачання теплової енергії, що у сукупності із наявними діючими ліцензіями Позивача, підтверджує факт розповсюдження та застосування до ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» вимог зазначених ліцензійних умов.

Щодо посилання Позивача на порушення НКРЕКП встановленого статтею 250 Господарського кодексу України строку застосування до ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» адміністративно-господарських санкцій зазначив таке.

Пунктом 2 Критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, виробництва, передачі, розподілу та постачання електричної енергії, комбінованого виробництва теплової та електричної енергії, зберігання, транспортування, розподілу та постачання природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, транспортування нафти та нафтопродуктів, яка підлягає ліцензуванню Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 № 565 (далі - Критерії), передбачено, що відповідно до встановлених критеріїв суб'єкти господарювання відносяться до одного з трьох ступенів ризику - високого, середнього або незначного.

Відповідно до пункту 4 Критеріїв до суб'єктів господарювання із середнім ступенем ризику відносяться суб'єкти, що провадять господарську діяльність, зокрема, з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках : використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) з фактичним обсягом виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за попередній календарний рік від 150 тис. Гкал (включно) до 700 тис. Гкал.

Пунктом 5 Критеріїв до суб'єктів господарювання з незначним ступенем ризику відносяться суб'єкти, що провадять господарську діяльність, зокрема, з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) з фактичним обсягом виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за попередній календарний рік менш як 150 тис. Гкал.

Згідно з пунктом 8 Критеріїв у разі коли суб'єкт господарювання може бути віднесений одночасно до двох або більше ступенів ризику, такий суб'єкт належить до більш високого ступеня ризику з тих, до яких він може бути віднесений.

Водночас, пунктом 6 Критеріїв планові заходи державного нагляду (контролю) проводяться НКРЕКП з такою періодичністю щодо суб'єктів господарювання:

з високим ступенем ризику - не частіше ніж один раз на рік;

із середнім ступенем ризику - не частіше ніж один раз на три роки;

з незначним ступенем ризику - не частіше ніж один раз на п'ять років.

Таким чином, ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», враховуючи надані згідно форм звітностей обсяги реалізації послуг з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) з фактичним обсягом виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, відноситься до суб'єктів господарювання з середнім ступенем ризику, а тому перевірка діяльності Позивача можлива лише не частіше ніж один раз на три роки, що пояснює перевірку в 2016 році періоду за 2014 рік.

Разом з тим, до 26.11.2016 (дата набрання чинності Закону про НКРЕКП) Комісія при здійсненні контролюючих повноважень керувалась, зокрема, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», статтею 5 якого (в редакції, що діяла до 01.01.2017) передбачено, що планові заходи здійснюються відповідно до річних або квартальних планів, які затверджуються органом державного нагляду (контролю) до 1 грудня року, що передує плановому, або до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому.

План здійснення заходів державного нагляду (контролю) на наступний плановий період повинен містити конкретні календарні дати початку кожного планового заходу державного нагляду (контролю) та строки їх здійснення.

Строк здійснення планового заходу не може перевищувати п'ятнадцяти робочих днів, а для суб'єктів малого підприємництва - п'яти робочих днів, якщо інше не передбачено законом.

Продовження строку здійснення планового заходу не допускається.

Так, відповідно до Плану заходів із здійснення державного контролю ліцензіатів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2016 рік, затвердженим наказом НКРЕКП від 23.1 1.2015 №317 (зі змінами, внесеними наказом НКРЕКП від 22.12.2015 № 335), заходи контролю щодо ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» мали бути здійснені у період виключно з 01.12.2016 по 19.12.2016.

Листом ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» від 19.12.2016 № 01/ПП-296, який надійшов до відділу НКРЕКП у Харківській області 26.12.2016, Позивач надав свої зауваження до Акту перевірки від 19.12.2016 № 218.

Водночас, відповідно до статті 14 Закону про НКРЕКП засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема, проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті.

Засідання Регулятора проводяться у формі відкритих слухань. На відкритих слуханнях розглядаються всі питання, розгляд яких належить до повноважень Регулятора, крім питань, що містять таємну інформацію.

У разі розгляду Регулятором питання, що містить таємну інформацію, порядок доступу до якої регулюється законом, Регулятор приймає рішення про розгляд такого питання в режимі закритого слухання.

Перелік питань, що вносяться на розгляд Регулятора, оприлюднюється не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті Регулятора.

Разом з переліком питань, що вносяться на розгляд Регулятора, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора проекти рішень Регулятора та обґрунтування до них, одержані зауваження та пропозиції, а також вмотивована позиція Регулятора щодо одержаних зауважень.

При цьому, згідно з підпунктами 7.7., 7.8., 7.10 Регламенту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого постановою НКРЕКП 06.12.2016 № 2133 (далі - Регламент), відповідні структурні підрозділи, питання яких винесені на розгляд засідання НКРЕКП, не пізніше як за чотири робочі дні (до 14-00) до дня проведення засідання готують проекти рішень НКРЕКП, зокрема, проекти постанов або розпоряджень, що пропонуються до прийняття, та обґрунтування до них, які підписуються керівником структурного підрозділу та візуються членом НКРЕКП, відповідно до розподілу обов'язків, одержані зауваження та пропозиції, а також аргументована позиція НКРЕКП щодо одержаних зауважень, у разі необхідності додають інші документи: аналітичні довідки, таблиці, діаграми тощо, та направляють в електронному вигляді до відділу інформації та комунікацій з громадськістю для оприлюднення на офіційному веб-сайті НКРЕХП.

Перелік питань, що виноситься на розгляд НКРЕКП, затверджується Головою НКРЕКП і доводиться до відома членів НКР ЖП і керівників структурних підрозділів не пізніше ніж за чотири робочих дні (до 17-00) до дня проведення засідання.

Документи, подані з порушенням встановленого порядку і строків, до розгляду не приймаються і до порядку денного не включаються.

Таким чином, з огляду на викладене вище, враховуючи те, що лист ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» від 19.12.2016 № 01/ПП-296, який надійшов до відділу НКРЕКП у Харківській області 26.12.2016, підлягав оприлюдненню, опрацюванню для підготовки проекту Рішення НКРЕКП та його оприлюднення на офіційному веб-сайті НКРЕКП, зважаючи на обов'язковість дотримання строків, визначених Законом про НКРЕКП та Регламентом, розгляд НКРЕКП Акту від 19.12.2016 № 218 та прийняття рішення за його результатами було можливе лише 05.01.2017.

Вважає, що викладене вище підтверджує, що постанова НКРЕКП від 05.01.2017 № 7 була прийнята Комісією з дотриманням вимог Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», постанови НКРЕКП 06.12.2016 № 2133, постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10.08.2012 № 276, від 10.08.2012 № 277 та від 10.08.2012 Ук278, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, а тому в силу вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для задоволення позову відсутні.

Просить у задоволенні адміністративного позову ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» відмовити у повному обсязі.

Дослідивши пояснення представника позивача та представника відповідача, матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79 КАС України, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що дійсно на виконання наказу НКРЕКП від 07.11.2016 № 203 (Т.№1, а.с.63-64) та посвідчення на проведення планової перевірки від 07.11.2016 № 206 (Т.№1, а.с.65-66), згідно з Планом заходів із здійснення державного контролю ліцензіатів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2016 рік, затвердженим наказом НКРЕКП від 23 листопада 2015 року № 317 (зі змінами) (Т.№1, а.с.89, 90-98, 99, 100-109), з 01.12.2016 по 19.12.2016 Комісією була проведена планова перевірка дотримання Позивачем Ліцензійних умов за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за результатами проведення якої був складений Акт від 19.12.2016 № 218 (Т.№1, а.с.67-88).

05.01.2017 за результатами розгляду Акту на засіданні Комісії, яке було проведено у формі відкритого слухання, відповідно до статей 19 та 22 Закону про НКРЕКП та статті 17 Закону України «Про природні монополії» була прийнята постанова НКРЕКП № 7, якою на Позивача накладений штраф у розмірі 34 000 грн. та зобов'язано усунути порушення Ліцензійних умов (Т.№1, а.с.58-62).

Стаття 244 КАС України встановлює, що суд, крім іншого, повинен перевірити кожну обставину, що входить до підстав позову або підстав заперечення, і з'ясувати, якими саме доказами кожна з них підтверджується або спростовується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Посилання Позивача на те, що його господарська діяльність не відноситься до виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, а тому не підпадає під ліцензування та контроль з боку НКРЕКП, є незмістовним, оскільки дослідженими судом матеріалами дійсно підтверджується наявність у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» ліцензій на виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, що свідчить здійснення ним з 23.06.2012 по час проведення перевірки ліцензованої діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел на підставі ліцензії АВ 597505 від 23.06.2012 (Т.№1, а.с.110), з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами на підставі ліцензії АВ 597506 від 23.06.2012 (Т.№1, а.с.111) та з постачання теплової енергії на підставі ліцензії АВ 597507 від 23.06.2012 (Т.№1, а.с.112).

Подача Позивачем впродовж 2014 і 2015 років звітності про результати ліцензованої діяльності (Т.№ 1, а.с.119-134) дійсно підтверджує факт здійснення ним у 2014 та 2015 роках ліцензованої діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

При цьому, згідно зі звітністю Форма № 1-НКП-тепло за 2014 рік обсяги виробництва теплової енергії становили 471134 тис. Гкал на рік, а за 2015 рік - 124132 тис. Гкал (Т.№ 1, а.с.119-122), що відповідає обсягам Ліцензійних умов.

Таким чином, посилання Позивача на відсутність порушень Ліцензійних умов з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, про які зазначено в Акті перевірки від 19.12.2016, не знайшли свого підтвердження.

Одночасно з цим, судом встановлені наступні обставини відносно наявності/відсутності повноважень у Відповідача щодо призначення та проведення планової перевірки з наступним накладенням штрафних санкцій.

Статтею 19 Закону про НКРЕКП визначені особливості здійснення державного контролю на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг

Згідно частини 1 вказаної статті Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб'єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.

Перевірка проводиться на підставі рішення Регулятора (ч. 2 ст. 19 Закону про НКРЕКП).

Під час здійснення державного контролю Регулятор має право:

1) вимагати від суб'єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог цього Закону та законів, що регулюють діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг, і ліцензійних умов;

2) фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу;

3) вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю;

4) призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, копії документів, відомості з питань, що виникають під час державного контролю;

5) приймати обов'язкові до виконання суб'єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення про усунення виявлених порушень;

6) накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом (ч. 4 ст. 19 Закону про НКРЕКП).

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону про НКРЕКП за результатами перевірки складається акт у двох примірниках, який підписується членами комісії з перевірки.

Один примірник акта про результати перевірки передається суб'єкту господарювання, діяльність якого перевірялася, або уповноваженій ним особі.

У разі відмови суб'єкта господарювання або уповноваженої ним особи прийняти акт про результати перевірки такий акт надсилається суб'єкту господарювання рекомендованим листом протягом п'яти робочих днів з дня підписання акта членами комісії з перевірки.

Суб'єкт господарювання, діяльність якого перевірялася, має право надати письмові пояснення та обґрунтування щодо проведеної перевірки та/або виявлених порушень у строк до п'яти робочих днів з дня отримання акта про результати перевірки.

У разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор приймає рішення про застосування до суб'єкта господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, санкції, передбаченої цим Законом.

Акт про результати перевірки разом із поясненнями та обґрунтуванням суб'єкта господарювання, діяльність якого перевірялася, підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора до розгляду акта на засіданні Регулятора.

Частиною 6 статті 19 Закону про НКРЕКП визначено, що планові перевірки суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, проводяться не частіше одного разу на рік відповідно до річних планів, які затверджуються Регулятором до 1 грудня року, що передує плановому, та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті.

План здійснення заходів державного контролю на відповідний плановий період оприлюднюється на офіційному веб-сайті Регулятора не пізніш як за п'ять днів до початку відповідного планового періоду.

Планова виїзна перевірка проводиться за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за 10 днів до дня його початку.

Строк проведення планової виїзної перевірки не може перевищувати 15 робочих днів, а щодо суб'єктів малого підприємництва - п'яти робочих днів.

У разі великих обсягів перевірки за рішенням Регулятора строк проведення планової виїзної перевірки може бути збільшений до 20 робочих днів, а для суб'єктів малого підприємництва - до семи робочих днів з внесенням відповідних змін до посвідчення на проведення перевірки.

Щорічно, до 1 квітня, Регулятор готує звіт про виконання річного плану державного контролю суб'єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, за попередній рік, який включається до річного звіту про діяльність Регулятора та підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора.

Згідно частини 9 статті 19 Закону про НКРЕКП до проведення перевірок Регулятор має право залучати представників інших державних органів, органів місцевого самоврядування за згодою керівників цих органів.

Таким чином, статтею 19 Закону про НКРЕКП визначений конкретний порядок здійснення державного контролю на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, який, серед іншого, передбачає процедуру проведення планової перевірки.

Аналіз статті 19 вказаного Закону дає підстави стверджувати, що цією нормою не визначене право суб'єкта господарювання, діяльність якого перевіряється, не допустити комісію з перевірки до проведення планової перевірки.

Відповідно до положень частини 5 вказаної статті суб'єкт господарювання, діяльність якого перевірялася, має право надати письмові пояснення та обґрунтування щодо проведеної перевірки та/або виявлених порушень у строк до п'яти робочих днів з дня отримання акта про результати перевірки.

Тобто, усі можливі заперечення щодо підстав та порядку проведення планової перевірки відповідно до абз. 4 частини 5 статті 19 Закону про НКРЕКП можуть бути викладені у письмових поясненнях та обґрунтуваннях щодо проведеної перевірки у строк до п'яти робочих днів з дня отримання акта про результати перевірки.

Наявність зазначеної процедури виключають можливість застосування до спірних правовідносин аналогії закону (частина 6 ст. 7 КАС України) в частині положень статті 81 Податкового кодексу України, якою визначені умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення перевірок стосовно визначення умов відмови від допуску до перевірки та заборони відмови за певних обставин.

Таким чином, відповідно до положень Закону про НКРЕКП саме на Регулятора покладений обов'язок визначення законних підстав для призначення та проведення планових перевірок конкретного суб'єкта господарювання.

Оскільки Позивач як станом на момент затвердження річного плану перевірок, так і станом на момент проведення самої планової перевірки був зареєстрований та здійснював свою діяльність у м. Сєвєродонецьку Луганської області, Відповідач повинен був окрім законів, які безпосередньо регулюють його діяльність стосовно контролюючих функцій, також врахувати та застосувати норми Закону № 1669.

Зокрема, Відповідач повинен був врахувати та застосувати положення статті 3 Закону № 1669, згідно якої органам і посадовим особам, повноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Також застосуванню з боку Відповідача підлягали положення частини 3 ст.11 Закону № 1669, якою визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 вказаного розпорядження затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначене м. Сєвєродонецьк Луганської області.

У зв'язку з чим як станом на момент призначення та проведення перевірки, так і станом на момент винесення спірної постанови Позивач знаходився на території здійснення антитерористичної операції.

Як наслідок, в силу приписів ст. ст. 3, 11 Закону № 1669 у Відповідача не було законних підстав для призначення та проведення відносно Позивача планової перевірки, оскільки положення Закону про НКРЕКП стосовно повноважень призначення та проведення планової перевірки відносно Позивача, який здійснював діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, прямо суперечили Закону № 1669.

Також відповідно до п. 4 Критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності, затверджених Постановою КМУ №565 від 05.08.2015, господарська діяльність Позивача, яка була предметом перевірки Відповідачем, відноситься до середнього ступеня ризику, що не заперечується сторонами по справі.

Таким чином, Відповідач внаслідок тимчасово законодавчо встановленим обмеженням не мав повноважень щодо призначення та проведення стосовно Позивача планової перевірки, тобто діяв не на підставі та не у межах повноважень, що визначені законами України.

Стосовно строків застосування адміністративно- господарських санкцій суд зазначає таке.

Згідно статті 250 Господарського кодексу України адміністративно - господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Суд погоджує позицію Позивача стосовно того, що оскільки порушення, про які зазначено в Акті перевірки від 19.12.2016, стались в період до 31.12.2015, то і строк застосування адміністративно-господарських санкцій відповідно до статті 250 Господарського кодексу України сплинув 31.12.2016.

Стаття 250 Господарського кодексу України допускає застосування адміністративно-господарських санкцій після закінчення одного року з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності лише у випадках, передбачених законом.

Судом не виявлено, а відповідачем не зазначено норм закону, який би подовжував визначений ст. 250 ГК України річний строк застосування адміністративно-господарських санкцій при здійсненні НКРЕКП своїх контролюючих функцій.

Посилання Відповідача в якості законних підстав застосування адміністративно-господарських санкцій на обов'язковість дотримання строків, визначених Законом про НКРЕКП та Регламентом, є незмістовним, оскільки зазначені Закон та Регламент не подовжують визначений ст. 250 ГК України річний строк застосування адміністративно-господарських санкцій, а визначають строки вчинення певних дій за результатами проведеної перевірки.

Натомість, частиною 6 статті 19 Закону про НКРЕКП прямо визначено, що планові перевірки проводяться відповідно до річних планів, які затверджуються самим Регулятором - Відповідачем по справі.

Тобто, Відповідач сам визначає конкретні дати перевірок і саме Відповідач на свій розсуд попередньо визначає можливий обсяг перевірки. Крім того, абзацом 5 частини 6 статті 19 Закону про НКРЕКП передбачена можливість у разі великих обсягів перевірки за рішенням Регулятора можливість збільшення строку проведення планової виїзної перевірки до 20 робочих днів.

Як наслідок, саме Відповідачеві законодавчо надані права визначення певних дат, які він самостійно визначає з можливістю збільшення строку проведення перевірки та необхідності дотримання строків, визначених Законом про НКРЕКП та Регламентом.

Враховуючи відсутність передбачених законами випадків подовження визначеного ст. 250 ГК України річного строку застосування адміністративно-господарських санкцій при даних спірних правовідносинах, Відповідачем дійсно порушено встановлений строк накладення санкцій, що вказує на відсутність у Відповідача законних підстав для прийняття оскаржуваної постанови 05.01.2017.

Таким чином, судом встановлено, що Відповідач призначив та провів планову перевірку стосовно Позивача за умов тимчасово законодавчо встановлених обмежень, тобто не маючи належних повноважень, після чого виніс відносно Позивача постанову про накладення адміністративно-господарських санкцій після закінчення законодавчо визначеного строку їх застосування.

Як наслідок, Відповідач зовсім не мав права виносити 05.01.2017 оскаржувану постанову, оскільки порушив положення ст. ст. 3, 11 Закону № 1669 та ст. 250 Господарського кодексу України, що є підставами для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи судом встановлено, що Позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1600,00 грн (Т.1, а.с. 2).

Таким чином, на користь Позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №7 від 05.01.2017 про накладення на Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" штрафу в розмірі 34000 грн. та зобов'язання усунути порушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №7 від 05.01.2017 про накладення на Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" штрафу в розмірі 34000 грн. та зобов'язання усунути порушення.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (місцезнаходження: 93403, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Пивоварова, будинок 5, ідентифікаційний код юридичної особи 33270581) за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (місцезнаходження: 03057, м. Київ, вулиця Смоленська, будинок 19, ідентифікаційний код юридичної особи 39369133) витрати зі сплати судового збору у сумі 1600,00 грн (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано у повному обсязі 04 січня 2018 року.

Суддя С.В. Борзаниця