Справа № 804/3182/17
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2017 рокусправа № 804/3182/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Бишевської Н.А.

судді: Семененка Я.В. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

без представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 р. у справі № 804/3182/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2016р., -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2017 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська форми «С» від 28.11.2016 № .

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю винесення спірного податкового повідомлення-рішення з огляду на те, що Підприємцем помилково визначено суму сукупного доходу, у зв'язку з чим подано податковому органу уточнюючу декларацію з виправленням такої помилки, а відтак порушення п.п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не мало місця, оскільки дійсна сума доходу позивача є нижчою ніж 1000000 грн., а отже застосування реєстратора розрахункових операцій не є обов'язковим.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 р. у справі № 804/3182/17 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що дія мораторію не поширюється на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари не залежно від предмета такої перевірки і, оскільки позивач здійснює реалізацію підакцизних товарів, то, відповідно, дія мораторію на нього не поширюється.

Судом встановлено, що за результатами фактичної перевірки дотримання норм законодавства з питань обігу готівки, контролюючим органом виявлено проведення розрахункової операції на суму 155 грн. без застосування РРО, що слугувало підставою для застосування до Підприємця штрафних санкцій. Судом встановлено, що згідно з поданою податковою декларацією позивачем самостійно визначено суму річного доходу в розмірі 1057865 грн., що свідчить про необхідність застосування в господарській діяльності позивача реєстратора розрахункових операцій (РРО) з 01.01.2016. При цьому посилання скаржника на подання уточнюючої декларації з меншим обсягом річного доходу судом відхилено з огляду на приписи п.50.2 ст.50 ПК України.

Не погодившись з постановою суду, ФОП ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 р. у справі № 804/3182/17, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ФОП ОСОБА_1 подано Декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2015 рік із помилково відображеною сумою доходу у сумі 1057865 грн., що сталось внаслідок включення до обсягу отриманого доходу суми коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок Підприємця у сумі 63 203,60 грн., з яких 62 960 грн. грошові кошти, які на момент внесення уже відображені у Книзі обліку доходів (виручка від підприємницької діяльності), та 243,60 грн. - повернуті від ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області грошові кошти за оплату єдиного податку з фізичних осіб за лютий 2015 року для уточнення реквізитів отримувача. І з огляду на вказану помилку ФОП ОСОБА_1 27.10.2017 подано уточнюючу податкову декларацію за 2015 рік, відповідно до якої сума доходу становить 994 955 грн., тобто обсяг доходу протягом 2015 року не перевищив 1000000 грн., а тому на останню не розповсюджуються вимоги, передбачені п.п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

При цьому, скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо обмежень на подання уточнень до декларацій, визначених у п.50.2 ст.50 ПК України, оскільки даною нормою не заборонено подання уточнених розрахунків до поданих раніше податкових декларацій, під час проведення фактичної перевірки, тим більш, що Підприємцем подано уточнюючу податкову декларацію за 2015 рік 27.10.2017, в той час як перевірку проведено 26.10.2017.

Крім того, скаржник зазначає, що фактичну перевірку проведено з порушенням вимог податкового законодавства України, оскільки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області при оформленні результатів фактичної перевірки не визначено який саме документ ними складено, акт чи довідку; у п.1.2 вказаного акту (довідки) зазначено, що проведено перевірку платника податків: ФОП ОСОБА_2, тоді як податкове повідомлення-рішення винесено до платника податків - ОСОБА_1; з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення неможливо встановити за яким саме платежем застосовано суму штрафних санкцій, оскільки в ньому зазначено, що застосовано суму штрафних санкцій за платежем «Штрафні санкції за поруш.законод.про натентув., норм регул.обігу готівки та застос.реєстраторів у», що є порушенням Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Мінфіну України № 1204 від 28.12.2015; оскаржене податкове повідомлення-рішення від 28.11.2016 прийнято контролюючим органом із назвою «ДПІ у Жовтневому р-ні м.Дніпропетровська», який відсутній у переліку додатка 1 до Постанови КМУ від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України».

Державна податкова інспекція у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (яка є правонаступником ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська) задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною, зазначаючи про не взяття скаржником до уваги, що перед виходом на перевірку контролюючий орган перевірив звітність ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку і встановив, що за даними Податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 17.01.2016 № обсяг доходу за звітній (податковий) період 2015 рік склав 1 057 865 грн., у зв'язку з чим ФОП ОСОБА_2 в своїй підприємницькій діяльності при проведенні розрахунків зобов'язана застосовувати РРО.

Стосовно помилки у визначенні обсягу доходу за звітній (податковий) період 2015 рік відповідач зазначає, що посилання скаржника на те, що протягом 2015 року на розрахунковий рахунок, відкритий у банку для здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1, надійшло 63203,60 грн., з яких 62 960 грн. грошові кошти, які на момент внесення уже були відображені у Книзі обліку доходів не змінює факту порушень під час перевірки, оскільки на момент здійснення операції була декларація самого позивача про задекларований особисто обсяг доходу, який перевищує 1000000 грн. Такі доводи Позивача також не змінюють норм чинного законодавства та вищезазначених доводів контролюючого органу.

Крім того, відповідач зауважує, що у Книзі обліку доходів позивачем зазначені готівкові кошти (суми), які були отримані під час ведення своєї господарської операції і ця обставина підтверджена і представниками позивача у судового засіданні, а на розрахунковий рахунок позивача надходили кошти від фізичних осіб, що є також доходом ФОП ОСОБА_1, оскільки, дані кошти на розрахунковий рахунок були внесені не позивачем, а іншою фізичною особою. При цьому грошові кошти у сумі 62 960 грн., які були зараховані на розрахунковий рахунок, не були відображені у Книзі обліку доходів, але були відображені в Декларації платника єдиного податку.

Стосовно порушень порядку проведення перевірки відповідач зауважує, що працівники контролюючого органу були допущені до проведення перевірки і позивачем не оскаржений ані наказ про проведення перевірки, ані дії контролюючого органу щодо її проведення, з огляду на що доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились представники сторін. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду скарги.

Як свідчать матеріали справи ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність по наданню послуг з прання та хімічного чищення текстильних та хутряних виробів, перебуває на обліку як платник податків у ДПІ у Соборному м. Дніпра , та є платником єдиного податку другої групи (а.с.10, 11).

Так, обставини справи в хронології розвитку свідчать про наступне:

17.01.2016 ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська подана Податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за звітній (податковий) період 2015 рік № , у якій Підприємець самостійно визначила обсяг доходу у розмірі 1 057 865 грн.

26.10.2016 за заявою ОСОБА_3 (а. с.131-135), посадовими особами ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведена фактична перевірка щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) ФОП ОСОБА_1, яка здійснює свою господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1, Хімчистка «ІНФОРМАЦІЯ_1» у присутності приймальниці - ОСОБА_4, за результатами якої складено акт (довідку) № 0120/04/36/14/РРО/НОМЕР_3 від 26.10.2016 (а. с.32, 33).

Даною фактичною перевіркою встановлено, що за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 прийнято куртку синього кольору з метою подальшої хімчистки згідно з квитанцією № 36540 по ціні 155 грн. (а. с.120), тобто вказана розрахункова операція здійснена без застосування реєстратора розрахункової операції та без видачі відповідного розрахункового документа на суму 155 грн., що є порушенням п.п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», з огляду на те, що подавши в січні поточного року декларацію у якій Підприємець самостійно визначила обсяг доходу у розмірі 1 057 865 грн., остання повинна була перейти на іншу систему оподаткування та застосовувати РРО.

27.10.2016 ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська подана Податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2015 рік (уточнююча) (далі - Уточнююча декларація), у якій Підприємець визначила обсяг доходу у розмірі 994 955 грн. (а. с.107, 108).

16.11.2016 ФОП ОСОБА_1 звернулась до ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська з запереченнями до акту (довідку) фактичної перевірки від 26.10.2016, в яких, посилаючись на п.296.10 ст.296 ПК України та на подання Уточнюючої декларації за 2015 рік з визначенням обсягу доходу у розмірі 994 955 грн., в зв'язку з чим відсутнє перевищення обсягу доходу, передбаченого податковим законодавством для платників єдиного податку другої групи, просила скасувати вказаний акт (а. с.34).

При цьому як вбачається з додатку, зазначеного у вказаних запереченнях, сама Уточнююча декларація податковому органу не надавалась.

23.11.2016 ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська складено відповідь про розгляд зазначених заперечень Підприємця, згідно з якою відповідно до податкової звітності за 2015 рік остання мала застосувати РРО з 01.01.2016 через перевищення у 2015 році обсягу доходу, визначеного п.296.10 ст.296 ПК України, а Уточнююча декларація подана Підприємцем після проведення фактичної перевірки та складання акту (а. с. 35).

28.11.2016 на підставі вищевказаного акту (довідки) фактичної перевірки ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» № , яким до Підприємця за порушення п.п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на підставі п.1 ст.17 вказаного Закону застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 грн. (а. с.31).

У подальшому Підприємцем застосовано процедуру адміністративного оскарження шляхом подання відповідних скарг до органів ГУ ДФС у Дніпропетровській області та до ДФС України, за результатами розгляду яких скарги залишені без задоволення, а оскаржене податкове повідомлення-рішення - без змін (а. с.37-45).

ФОП ОСОБА_1, вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення відповідача незаконним, звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав:

За приписами п.86.1 ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Так, згідно з п.п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.95 №265/95-ВР (в редакції на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон № 265) суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки(надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

В свою чергу, у п.1 ч.1 ст.17 Закону № 265 передбачено, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки, зокрема, такого, факту як непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня.

При цьому за приписами п.296.10 ст.296 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку:

першої групи;

другої і третьої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов'язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом дії свідоцтва платника єдиного податку.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що на платників єдиного податку 2 групи, яким є ФОП ОСОБА_1, покладено обов'язок застосування реєстратора розрахункових операцій у разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 грн.

За приписами п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Таким чином, з огляду на те, що на момент перевірки узгодженими були дані, задекларовані Підприємцем у Податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за звітній (податковий) період 2015 рік № від 17.01.2016, згідно з якою обсяг доходу становив 1 057 865 грн. (тобто більше встановлено п.296.10 ст.296 ПК України 1000000 грн.), ФОП ОСОБА_1 була зобов'язана з 01.01.2016 застосовувати при проведенні розрахункових операцій РРО, доказів чого матеріали справи не містять.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що питання правомірності/неправомірності застосування до позивача штрафних санкцій пов'язано з обов'язком ФОП ОСОБА_1 застосувати РРО, на відсутності якого у останньої наполягає позивач з огляду на помилки при обліку і розрахунку доходу у звітній декларації за 2015 рік, усунені з наданням після проведення фактичної перевірки уточнюючої декларації.

Відповідач, зі свого боку, наполягає, на наявності у ФОП ОСОБА_1 обов'язку застосувати РРО через те, що на момент проведення фактичної перевірки помилки шляхом подання уточнюючої декларації не були усунені, а тому орган ДФС правомірно керувався даними саме податкової звітності за 2015 рік, та через те, що у даному випадку у звітній декларації Підприємця від 17.01.2015 взагалі відсутні помилки, допущені при обліку і розрахунку доходу.

Стаття 44 ПК України встановлює вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Так, згідно з абз.1, 2 п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

При цьому у п.п.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК України визначено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Тобто для цілей оподаткування платники єдиного другої групи зобов'язані на підставі первинних документів вести облік отриманих доходів шляхом відображення їх у Книзі обліку доходів.

Відповідно до абз.3 п.44.1 ст.44 ПК України у випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

В свою чергу, в абз.1 п.50.1 ст.50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Стаття 102 ПК України встановлює такий строк у 1095 днів.

Тобто платник податків, у разі самостійного виявлення помилок у звітній податковій декларації, має право подавати уточнюючі податкові декларації протягом 1095 днів.

Як вбачається з оскарженої постанови, судом першої інстанції не прийняті до уваги посилання позивача на те, що сума обсягу доходу 1057865 грн. за 2015 р. нею була відображена у Податковій декларації № від 17.01.2016 помилково, у зв'язку з чим 27.10.2016 позивач подала Уточнюючу декларацію, у якій зазначила суму обсягу доходу 994955 грн., оскільки у відповідності до вимог п.50.2 ст.50 ПК України «Платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом».

При цьому судом першої інстанції не прийняті доводи позивача стосовно того, що обмеження на подання уточнень до декларацій, періоду, який перевіряється контролюючим органом, стосується лише документальних планових та позапланових перевірок, з огляду на те, що фактична перевірка віднесена до одного із видів перевірок, які проводяться контролюючими органами, а тому, на думку суду першої інстанції, до фактичної перевірки за аналогією закону застосовуються також всі норми, які підлягають застосуванню і до проведення документальних планових та позапланових перевірок згідно з п.75.1 ст.75 ПК України.

Колегія суддів вважає безпідставним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень п.50.2 ст.50 ПК України, оскільки:

- по-перше, як вірно зауважує скаржник, подання Уточнюючої декларації мало місце 27.10.2016, тобто після проведення фактичної перевірки (26.10.2016), а не під час її проведення, як визначено у п.50.2 ст.50 ПК України;

- по-друге, законодавець чітко визначив, що положення п.50.2 ст.50 ПК України розповсюджуються саме на документальні перевірки, які відрізняються від фактичних насамперед предметом перевірки, а тому аналогія закону у даному випадку не може застосовуватись.

Так, згідно з п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За визначенням абз.1 п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

За визначенням п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

При цьому згідно ч.1 ст.15 Закону № 265 контроль за додержанням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи доходів і зборів шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Таким чином, документальна і фактична перевірки мають різний предмет і тільки в межах документальної перевірки, контролюючим органом, до повноважень якого відноситься питання проведення такої перевірки, може бути досліджено питання достовірності і повноти нарахування задекларованого податку, з урахуванням бухгалтерського обліку платника податків, ведення якого передбачено законом, та первинних документів, на підставі яких формуються дані бухгалтерського, і, відповідно, податкового обліків.

З матеріалів справи вбачається, що позиція позивача щодо відсутності підстав для застосування фінансових санкцій ґрунтується на неврахуванні відповідачем Уточнюючої декларації, якою виправлено помилку звітної податкової декларації і яка полягає у тому, що грошові кошти, які надійшли на розрахунковий рахунок НОМЕР_4, відкритий у банку для здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1, повторно не можуть бути включені до обсягу отриманого доходу Підприємця за 2015 рік, оскільки на момент внесення, вони вже були відображені у Книзі обліку доходів (виручка від підприємницької діяльності).

За твердженням відповідача грошові кошти у сумі 62 960 грн., які зараховані на розрахунковий рахунок, не були відображені у Книзі обліку доходів, але відображені в Декларації платника єдиного податку.

Тобто спірним для сторін є питання наявності/відсутності помилки у звітній Податковій декларації за 2015 рік, усуненої після проведення фактичної перевірки, для з'ясування якого має досліджуватись рух коштів за певними господарськими операціями Підприємця та їх бухгалтерський облік (відображення у Книзі обліку доходів).

Досліджуючи спірне питання колегія суддів зазначає наступне:

За положеннями п.86.7 ст.86 ПК України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Відповідно до абз.2 п.44.6 ст.44 ПК України якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

В свою чергу, в абз.4 п.44.7 ст.44 ПК України встановлено, що у разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Крім того, у п.78.1 ст.78 ПК України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Отже, чинним законодавством встановлений певний порядок дій платника податків (з моменту складання акту перевірки і до прийняття контролюючим органом рішення за результатами такої перевірки), який передбачає можливість надання платником податків до органу ДФС, разом з запереченнями на акт перевірки, документів, не врахованих під час проведення перевірки. Орган ДФС, зі свого боку, має або врахувати ці додаткові документи, або призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків в межах питання, оскарженого платником податків.

Тобто позивач, скориставшись правом на виправлення самостійно виявленої помилки шляхом подання Уточнюючої декларації після проведення перевірки, до заперечень на акт (довідку) фактичної перевірки, поданих відповідачу 16.11.2016, мала додати вказану Уточнюючу декларацію та інші документи, які підтверджували показники цієї декларації, з вимогою переглянути результати фактичної перевірки, в зв'язку з чим у відповідача виник би обов'язок або врахувати ці документи, або призначити позапланову документальну перевірку.

Проте, доказів, які б свідчили про дотримання позивачем такого порядку матеріали справи не містять.

З огляду на те, що питання обліку доходів позивача за 2015 рік: розміру доходу та порядку його формування (складу доходів на підставі первинних документів), не було предметом фактичної перевірки, проведеної 26.10.2016, враховуючи відсутність вимог Підприємця щодо проведення документальної позапланової перевірки з огляду на обставини, пов'язані з самостійним виправленням помилки після проведення вказаної фактичної перевірки, а також наявність у органів ДФС дискреційних функцій щодо проведення таких перевірок, які не уповноважений виконувати суд, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська форми «С» від 28.11.2016 № .

Щодо посилань скаржника на порушення, допущені при оформленні результатів фактичної перевірки (не визначено який саме документ ними складено, акт і чи довідку; у п.1.2 вказаного акту (довідки) зазначено, що проведено перевірку платника податків: ФОП ОСОБА_2, тоді як податкове повідомлення-рішення винесено до платника податків - ОСОБА_1; з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення неможливо встановити за яким саме платежем застосовано суму штрафних санкцій; податкове повідомлення-рішення від 28.11.2016 прийнято контролюючим органом із назвою «ДПІ у Жовтневому р-ні м.Дніпропетровська», який відсутній у переліку додатка 1 до Постанови КМУ від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України»), то дійсно, наявність наведених скаржником недоліків підтверджуються матеріалами справи.

Проте, колегія суддів зауважує, що зазначені недоліки, допущені контролюючими органами при оформленні результатів фактичної перевірки, у даному випадку не впливають на суть виявленого порушення, його характер, і не створюють для позивача жодних правових наслідків, а отже не можуть бути єдиною, окремою підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Водночас, за положеннями ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, у разі, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що застосування судом першої інстанції п.50.2 ст.50 ПК України не призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, підстави для скасування постанови суду першої інстанції, передбачені статтею 202 КАС України, та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 р. у справі № 804/3182/17 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017р. у справі № 804/3182/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко