Справа № 520/14277/17
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2018-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2018 р. м.ОдесаСправа № 520/14277/17

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Васильків О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача -Косцової І.П.
суддів -Стас Л.В.
Турецької І.О.
за участю: секретаря - Стефанцевої Ю.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2017 року по справі за позовом Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_5 про продовження строку затримання,-

В С Т А Н О В И В:

Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило продовжити строк затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який поміщений до Чернігівського пункту перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до 04.03.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскільки громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_5 оскаржує в судовому порядку рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, існують умови, за яких неможливо забезпечити його примусове видворення. Враховуючи, що продовжений Постановою Київського районного суду м. Одеси строк затримання відповідача в Чернігівському пункті перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні спливає 04 грудня 2017 року, просить продовжити вказаний строк на 3 місяці, до 04.03.2018 року.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що строк його утримання під вартою є нерозумним, оскільки тривалість спору щодо законності рішення міграційного органу свідчить про несумлінність органів державної влади при вирішенні цього питання, а отже підстави для продовження строку його затримання відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 04.09.2016 року о 01:55 год., в міжнародному пункті пропуску через державний кордон для повітряного сполучення «Одеса» під час прикордонного контролю осіб авіарейсу №AUI-719 сполученням «Одеса-Стамбул» прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено особу, яка представилась та надала для прикордонного контролю національний закордонний паспорт громадянина Таджикистану серії НОМЕР_1, виданий 10.02.2011 року на ім'я ОСОБА_9 (ОСОБА_9), ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перевірки паспортного документу було встановлено ознаки його часткової підробки, а саме: заміна фотокартки.

Своїми діями громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_5вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 та ст. 204-1 ч.1 КУпАП.

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 06.09.2016 року по справі №521/15206/16-а ухвалено примусово видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5, 14.09.1990 року за межі території України, із утриманням його в Чернігівському пункті перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк не більше як 6 місяців, до 04.03.2017 року.

У жовтні 2016 року відповідач звернувся до органу міграційної служби із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішення ДМС України від 17 лютого 2017 року №53-17 йому відмовлено у задоволені такої заяви.

Громадянин Узбекистану оскаржив це рішення в судовому порядку, за результатами якого ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.07.2017 року позов залишено без розгляду через неявку позивача до суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 року ОСОБА_5 відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі у зв'язку із пропуском строку подання апеляційної скарги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі на рішення апеляційного суду, однак до теперішнього часу остаточного рішення у справі судом касаційної інстанції не прийнято, що стало підставою для продовження йому терміну дії довідки про звернення за захистом в України № 007421 до 09.02.2018 року.

Враховуючи вказані вище обставини, а також строк затримання відповідача в пункті перебування іноземців та осіб без громадянства, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обставин, що роблять неможливим прийняти рішення за заявою відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, а отже необхідність продовжити строк його затримання до 04.03.2018 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 6 статті 6 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до ч. 2 ст. 183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень:

1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації;

2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу;

3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Частиною 7 статті 183-7 КАС України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Частиною 4 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що неможливість прийняти у встановлений законом строк рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, в тому числі є підставою для продовження строку затримання особи в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, загальний строк якого не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5, перебуваючи в пункті тимчасового перебування іноземців, скористався своїм правом та оскаржив рішення ДМС України про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в судовому порядку, однак остаточного рішення з цього спору судом касаційної інстанції не прийнято.

Оскільки загальний строк затримання громадянина Республіки Узбекистан не перевищує вісімнадцяти місяців, та касаційним судом не вирішено спір щодо законності рішення ДМС України про відмову апелянту у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість позову Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про продовження строку затримання ОСОБА_5 в Чернігівському пункті перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до 04.03.2018 року.

З приводу доводів апелянта на несумлінність органів державної влади при вирішенні спору щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, судова колегія вважає їх необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, йому забезпечено право звернення до міграційного органу із заявою про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, забезпечено право на отримання правової допомоги, якою він активно користується та оскаржує усі судові рішення прийняті щодо нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином з'ясовані всі обставини справи, їм надано правильну юридичну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду, не встановлено. Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст ст. 308, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2017 року по справі за позовом Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_5 про продовження строку затримання - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В. Стас

І.О. Турецька