Справа № 363/2170/17
Суддя: Котлярова І. Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

28.12.2017 Справа № 363/2170/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

28 грудня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючої судді Котлярової І.Ю., при секретарі Палій Л.О., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вишгород адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Київській області, Вишгородського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа - Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області, Вишгородського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа - Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, вказуючи на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом II групи з захворювання, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, має право на відповідні пільги, встановлені законодавством України.

На момент аварії на ЧАЕС, позивач працював на посаді начальника відділу професійної підготовки Вишгородського РВВС УВС Київського облвиконкому.

Згідно з наказом УВС № 069-86 був відряджений до м. Прип'ять, де з 26.04.1986 року по 27.04 1986 року брав участь у ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС. Отримав дозу радіаційного опромінення 26, 40 Бер. Під впливом іонізуючого випромінювання втратив здоров'я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом. Доказом наведеного є довідки видані відділом зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України в Київській області від 10.10. та 11.10.2016 року за № 303,304 з яких вбачається що, у період з 26.04 по 27.04.1986 року брав участь у заходах із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, маршрутний та розрахунковий листи.

Після зняття грифу «таємно» та «для службового користування» із наказів МВС СРСР та МВС УРСР щодо оплати праці співробітників органів внутрішніх справ-ліквідаторів позивачу стало відомо, що його роботу в зоні відчуження оплатили неправильно.

На думку позивача у його заробіток за роботу по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС повинно входити: підвищений посадовий оклад на 15% за роботу в районах з підвищеною радіоактивністю і окладу за спеціальним званням в подвійному розмірі та кратністю 5, відповідно до зони небезпеки 3 м. Прип'ять, оплати праці за роботу в зоні відчуження у вихідний день в подвійному розмірі та кратності 5, а також одноразової грошової винагороди у зв'язку з отриманням гранично допустимої дози іонізуючого випромінювання при виконанні службових обов'язків по ліквідації ЧАЕС. Тобто разом 1333, 16 крб.

Водночас із довідки ЧАЕС ГУ МВС України у Київській області, яка знаходиться в пенсійній справі позивача вбачається, що фактичний заробіток за роботу в зоні відчуження із врахуванням коефіцієнтів 4 становить лише 75, 50 крб.

На звернення позивача про надання довідки з урахуванням вимог передбачених Постановою Ради Міністрів УРСР і Української Ради професійних спілок № 207-7 від 10.06.1986 р., Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964-РС, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» (796-12), листа Міністерства праці, Міністерства Чорнобиля та Міністерства фінансів України від 29.10.1992 р. № 09-3751/1032/31/13-412/308, листа Міністерства соціальної політики від 09.06.1995 р. № 224/8.13 у першій зоні небезпеки, м. Прип'ять, а також посадового окладу на 15%, кратністю 5, зони небезпеки № 1 м. Прип'ять, підвищеного посадового окладу за роботу з підвищеною радіоактивністю та оплати праці у вихідний день 27.04.1986 р. в подвійному розмірі та кратністю 5 ( в указаний вихідний день був задіяний цілодобово по охороні громадського порядку у м. Прип'ять), на що листом за № 29/к-733 від 23.11.2016 позивачу було надано довідку без урахування вимог, на які посилався ОСОБА_1

На підставі викладеного позивач просив визнати дії Головного управління МВС України у Київській області та Вишгородського РВ ГУ МВС України у Київській області щодо видачі довідки з наведеним розрахунком від 19.12.2016 року про зарплату за роботу в зоні відчуження - м. Прип'ять в період з 26.04.1986 року по 27.04.1986 року, протиправними; зобов'язати відповідачів провести перерахунок його заробітної плати та видати відповідну довідку від 19.12.2016 року для пред'явлення її до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі для нарахування пенсії із заробітку за період з 26.04.1986 року по 27.04.1986 року із урахуванням: підвищеного посадового окладу на 15% за роботу в районах з підвищеною радіоактивністю і окладу за спеціальним званням в подвійному розмірі та кратністю 5, відповідно до зони небезпеки 3 м. Прип'ять, оплати праці за роботу в зоні відчуження у вихідний день в подвійному розмірі та кратності 5, а також одноразової грошової винагороди у зв'язку з отриманням гранично допустимої дози іонізуючого випромінювання при виконанні службових обов'язків по ліквідації ЧАЕС.

Позивачем до суду надано клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та на надано додаткові пояснення до позову.

Представники відповідачів та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, надали письмові заперечення проти позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером і перебуває на обліку в Вишгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримує пенсію як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році першої категорії, також є інвалідом ІІ групи із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим Київською облдержадміністрацією 16.02.1999 року та вкладкою до нього (а.с. 20, 21).

Згідно маршрутного листа Головного управління МВС України в Київській області від 28.10.2008 року та від 10.01.2012 року ОСОБА_1 з 26.04.1986 року по 27.04.1986 року знаходився в зоні відчуження та приймав участь по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримав дозу радіоактивного опромінення 26.40 бер (а.с. 17-18).

01.11.2016 року позивач звернувся до Головного управління МВС України у Київській області з письмовою заявою з проханням надати довідку про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану за період роботи 26 по 27 квітня 1986 року у м. Припять, по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з урахуванням урядових рішень, які діяли 1986 року (а.с. 7).

23.11.2016 року Головне Управління МВС України в Київській області надав позивачу довідку № 1288 про заробітну плату в зоні відчуження. Згідно вказаної довідки за роботу у місті Прип'ять з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року ОСОБА_1 виплачено 75, 50 карбованців. При цьому, оплата за дні роботи в зоні відчуження розрахована так: посадовий оклад та оклад за звання 58, 64 крб. Збережена заробітна плата: 16, 86 крб. Всього 75, 50 крб. (а.с. 10).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Конституція України у статті 46 встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» вказано, що листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 Ради Міністрів СРСР зняла гриф «секретно» з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс. Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 р. №207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16 грудня 1986 року №694-рс, від 6 січня 1988 р. №12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: №4с від 9 травня 1986 року, №58с від 11 червня 1986 року, №132с від 16 вересня 1986 року, №179с від 25 грудня 1986 року, №8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанвою Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 05 червня 1986 року № 665-195 передбачає встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

У відповідності до пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради ( Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці (посадовий оклад + оклад за спеціальне звання), підвищеної у два рази (наказ МВС СРСР № 0130 від 11 травня 1986 року та № 0189 від 30 червня 1986 року, вказівка МВС СРСР № 35з від 30 травня 1986 року).

Відповідно до п.п. 1 п.1 постанови № 207-7 від 10.06.1986 року ОСОБА_4 Міністрів УРСР і Української Республіканської ради профспілок "Распространили на работников предприятий, организаций и учреждений, независимо от ведомственной подчиненности (включая лиц, временнопереведенных и командированных), а также на военнослужащих и военныхстроителей, занятых на указанных работах, действие пунктов 1 (на период проведения этих работ) и 10 постановления ЦК КПСС, Президиума Верховного Совета СССР, Совета Министров СССР и ВДСПС от 7 мая 1986 г. N 524- 156 ( у0524400-86 ) (подпункты 1 и 10 пункта 1 постановления Совета Министров УССР от 8 мая 1986 г. №168-5 ( 168с-86-п ) Предоставили право руководителям министерств и ведомств и их замести телям производить оплату труда работников, занятых на работах по ликвидации последствий аварии в соответствующих зонах опасности, в размерах, предусмотренных распоряжением Совета Министров СССР от 17 мая 1986 г. N 964 ( У0964400-86 )." "Установили, что оплата труда работников, занятых на работах в третьей, второй и первой зонах опасности, производится соответственно в четырех-, трех- и двукратномразмерах, сверх бредне месячной заработной платы, исходя из тарифной ставки (оклада), установленной по основному местуработы".

Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. N 524-156 ( у0524400-86 ) та на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 3 вересня 1986 р. N 1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 р. N 530-рс ( 530-86-р ) тарифні ставки і посадові оклади працівників, які виконували роботи в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю, підвищувались до 15 %.

Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року №153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно з п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Відповідно до розрахунків, зазначених у вказаній довідці, відповідачем при розрахунку оплати праці за дні роботи в зоні відчуження не враховано: підвищеного посадового окладу за роботу в районах з підвищеною радіоактивністю і окладу за спеціальним званням в подвійному розмірі та кратності, відповідно до зони небезпеки 3 м. Прип'ять, оплати праці за роботу в зоні відчуження у вихідний день в подвійному розмірі та кратності, а також одноразової грошової винагороди у зв'язку з отриманням гранично допустимої дози іонізуючого випромінювання при виконанні службових обов'язків по ліквідації ЧАЕС.

Відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29.10.1992 року №09-3751/1032/Зк/13-412/308 в разі, якщо робота в зоні відчуження оплачена невірно, без врахування урядових рішень, то повинен бути здійснений перерахунок заробітної плати згідно законодавства. При цьому, визначена таким чином заробітна плата не індексується, не виплачується, а тільки враховується при нарахуванні пенсії.

Відповідно до листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 року №224/8.13 р. передбачено, що підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов'язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

Отже, дії відповідача з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 році є протиправними.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

У ст. 2 цього ж Закону передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Згідно зі статтею 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Розпорядженням Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. №964-рс, голові Урядової комісії було надано право виплачувати працівникам одноразову винагороду за виконання особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення в розмірі до 1000 карбованців.

Також цим розпорядженням було встановлено, що у тих випадках, коли працівник отримав гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п'яти кратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 крб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 карбованців.

До середнього заробітку для нарахування пенсії включаються всі елементи грошового забезпечення за умови, що вони не носять разового характеру, тобто одноразова винагорода до середнього заробітку для обчислення пенсії не включається.

За таких обставин, суд вважає, що позивачу необхідно зробити перерахунок заробітної плати, оскільки його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена із врахуванням зазначених вище постанов, котрі регламентують порядок оплати праці робітників та службовців, а отже позов підлягає задоволенню.

Адміністративний позов був поданий особою, що звільнена від сплати судового збору, відтак положення статті 139 КАС України щодо розподілу судових витрат в даному випадку застосуванню не підлягає.

Керуючись Конституцією України, ст. 2, 6, 77 ст. 241-251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України; ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,ЗУ «Про оплату праці»; ЗУ «Про правонаступництво України»; Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195; наказом МВС СРСР №0130 від 11.05.1986 року та № 0189 від 30.06.1986 року; Постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 524-156 (у0524400-86); розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 3 вересня 1986 р. № 1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 р. № 530-рс (530-86-р), суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області щодо видачі довідки від 19.12.2016 року про заробітну плату в зоні відчуження м. Прип'ять в період з 26.04.1986 року по 27.04.1986 року - неправомірними.

Зобов'язати Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Київській області здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 та видати відповідну довідку для нарахування пенсії із заробітку за період з 26.04.1986 року по 27.04.1986 року із урахуванням: підвищеного посадового окладу на 15% за роботу в районах з підвищеною радіоактивністю і окладу за спеціальним званням в подвійному розмірі та кратністю 5, відповідно до зони небезпеки 3 м. Прип'ять, оплати праці за роботу в зоні відчуження у вихідний день в подвійному розмірі та кратності 5, а також одноразової грошової винагороди у зв'язку з отриманням гранично допустимої дози іонізуючого випромінювання при виконанні службових обов'язків по ліквідації ЧАЕС.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня отримання повного рішення суду.

Суддя І.Ю. Котлярова