Справа № 760/3905/17
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/1232/17
у справі № 760/3905/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2017 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві в якому просить:

- визнати неправомірними дії та рішення Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зупинення виплати пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111) в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру пенсії;

- зобов'язати Правобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві відновити з 01 квітня 2015 року виплату раніше призначеної йому пенсії за вислугою років згідно статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України від 12.07.2001) в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 05.12.2006 р. він перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Солом'янському районі міста Києва, правонаступником якого є Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як отримувач пенсії за вислугою років, призначеної у порядку, передбаченому ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 та Постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року, які діяли на момент її призначення, в розмірі 90% від суми відповідного заробітку. Виплата пенсії проводилась на картковий рахунок банківської установи. Однак, як йому стало відомо, з 01.04.2015 відповідач зупинив виплату призначеної йому пенсії. При цьому відповідач всупереч п. 12 ч. 2 ст. 64. Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не попередив його в письмовій формі у встановлений законом місячний строк про дату та підстави припинення її виплати. Дізнавшись про зупинення виплати пенсії, з метою з'ясування причин таких дій з боку відповідача, 23.12.2016 він звернувся до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про поновлення виплати раніше призначеної йому пенсії за вислугу років. Листом Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 5953/04 від 27.01.2017, отриманим 31.01.2017, у поновленні виплати раніше призначеної йому пенсії за вислугу років відмовлено. Вважає, що зазначені дії Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зупинення виплати раніше призначеної йому пенсії за вислугу років є протиправними та такими, що грубо порушують вимоги чинного законодавства України і його права, гарантовані Конституцією України.

Ухвалою суду від 13.03.2017 позовну заяву ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві в частині позовних вимог про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 01.04.2015 по 26.09.2016 - залишено без розгляду. В іншій частині позову у справі відкрито скорочене провадження.

31.03.2017 до суду надійшли заперечення відповідача, в яких останній вказує, зокрема на те, що позивач перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за вислугу років, яка призначена відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Вважає, що посилання позивача на положення законодавства наведені у позовній заяві є необґрунтованими, оскільки дані положення стосуються лише первинного призначення пенсії, а не осіб, пенсія яким була призначена до набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015. У зв'язку з цим, законних підстав для поновлення пенсії немає.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що в грудні 2006 Солом'янським районним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

З 2012 року по теперішній час позивач працює на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України.

З січня 2016 відповідачем припинено виплату позивачу раніше призначеної пенсії.

Листом № 5953/04 від 27.01.2017 відповідач на звернення позивача відмовив останньому у поновлення виплати призначеної пенсії.

Суд вважає доводи позивача про протиправність дій відповідача щодо відмови у поновленні пенсії обґрунтованими з огляду на таке.

Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (стаття 1, частини перша статті 8 Основного Закону України).

Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади і у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра соціальної політики України, а також Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, та організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією.

Управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є підвідомчими органами Фонду та разом утворюють систему органів Фонду.

Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві створене на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» № 1055 від 16.12.2015, яка набрала законної сили 31.12.2015, шляхом злиття Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва та Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва.

Спеціальним законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України є Закон «Про прокуратуру».

З матеріалів справи випливає, що позивачу призначена пенсія за вислугу років до статті 50-1 Закону «Про прокуратуру» (у редакції чинній на момент призначення пенсії).

26.10.2014 набрали чинності окремі положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, якими у розділі ІХ визначено правові засади соціального та матеріально-побутового забезпечення прокурора та інших працівників органів прокуратури.

Згідно ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII передбачалось, що пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну службу", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а після звільнення з таких посад - у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

З 16.01.2016 частину п'ятнадцяту статті 86 Закону України "Про прокуратуру", зокрема, абзац перший відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України » від 24.12.2015 № 911-VIII викладено в такій редакції: «15. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Крім того, відповідні зміни внесені законодавцем до абзацу 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) яким в редакції, яка чинна з 01.04.2015 р. встановлено: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи(крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру» , «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбаченим ЗУ «Про прокуратуру».

Разом з цим, відповідно до п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213-VІІІ(далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відпали передбачені ч. 1ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону. З 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачеві вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Конституційний Суд України вказав на необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Таким чином, суд констатує, що сутність соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, констатує, що відповідач не довів, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у відновленні виплати пенсії позивачу є протиправними, а тому суперечать положенням частини третьої статті 2 КАС.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення законних прав позивача, а тому його права підлягають захисту, шляхом визнання відповідних дій позивача протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Отже, зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 94 КАС, суд зазначає, що з Державного бюджету України на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 640, 00 грн.

Згідно пункту 1 частини першої статті 256 КАС постанова суду в частині виплати позивачу пенсії у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 94, 99, 158-163, 183-2, 254, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зупинення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111) в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру пенсії.

Зобов'язати Правобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві відновити з 27 вересня 2016 року виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України від 12.07.2001) в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру пенсії.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 640, 00 грн.

Допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Лазаренко