Справа № 548/1575/17
Суддя: Миркушіна Н. С.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/548/48/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2017 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого - судді Миркушіної Н.С.,

при секретарі - Комаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хорол адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області Полочанського В.О. про поновлення строку на оскарження та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Мотивує позов тим, що постановою серії БР № 269151 від 17.03.2017 року на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., за те, що 17.03.2017 року о 11 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 по автодорозі Андріївка-Новий Байрак Хорольського району не ввімкнувши ближнє світо фар поза населеним пунктом, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР. Вказаною постановою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Вважає, що винесена постанова є протиправною, а дії інспектора поліції незаконними, оскільки вказаний пункт ПДР взагалі не стосується обов'язку водія керувати транспортним засобом поза населеним пунктом із увімкненими денними ходовими вогнями або ближнім світлом фар, у разі їх відсутності. Водночас такий обов'язок передбачено пунктом 9.8 ПДР, зокрема, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.Також вказує, що після зупинки працівники патрульної поліції не надали позивачу копії оскаржуваної постанови. Вважає, що дана постанова винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП. Про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 20.10.2017 року коли отримав листа з виконавчої служби. Тому позивач просить визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення та поновити строк на оскарження цієї постанови, таку постанову скасувати за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та закрити провадження по справі. Просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити.

Відповідач інспектор Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області Полочанський В.О. в судове засідання не з»явився подав заяву про розгляд справи за його відсутності, прохав позовні вимоги не задовольняти.

Тому відповідно до ч.4 ст.128 КАС України та ч.6 ст.129 КАС України суд має право розглядати справу у письмовому провадженні.

З»ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідност.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституцією України закріплено норму щодо обов'язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19).

З копії оскаржуваної постановисерії БР № 269151 від 17.03.2017 року вбачається, що позивач 17.03.2017 року о 11 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 по автодорозі Андріївка-Новий Байрак Хорольського району не ввімкнувши ближнє світо фар поза населеним пунктом, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України за що передбачена відповідальність ст.122 ч.2 КУпАП та на підставі даної норми на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Згідно зі ст.9 КпАП України адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Здійснюючи розлогий аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов'язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто суть частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зводиться до того, що безпосередньо в судовому засіданні відповідач, субєкт владних повноважень, повинен довести правомірність своїх дій.

Разом з тим, у матеріалах справи як довід щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення наявна лише оскаржена постанова.

Однак, така постанова розкриває лише суть вчинених дій та заходи реагування щодо них, проте аж ніяк не слугує доказом в адміністративній справі, оскільки приймається на підставі узагальнення та оцінки суб»єктом владних повноважень усіх доказів в адміністративній справі, що свідчать про наявність чи відсутність у діях особи ознак адміністративного правопорушення.

Відповідачем всупереч наведеному не надано суду будь-яких доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова, а також в постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення доводів висловлених позивачем.

Відтак, факт виконання суб»єктом владних повноважень вимог процесуального законодавства, а отже і правомірності прийнятого рішенням відповідачем не наведено, з огляду на відсутність доказів у матеріалах справи та не представлення їх суду для вивчення та оцінки в ході розгляду справи.

Оскільки законодавство України чітко не гарантує презумпцію невинуватості у справах про адміністративні правопорушення, Конституційний суд України (Справа № 1-34/2010) визнав, що презумпція невинуватості поширюється на справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, вина позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не доведена, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає достовірними обставини, повідомлені позивачем і надані ним в якості свідка і жодним чином не спростовані відповідачем. За таких обставин, оцінивши всі зібрані по справі докази, враховуючи обов»язок суб»єкта владних повноважень доводити суду правомірність прийнятого ним рішення, вчинених дії чи бездіяльності, суд приходить до висновку про протиправність постанови про адміністративне правопорушення і з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача оскаржувана постанова підлягає скасування.

Щодо вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то враховуючи положення ст.288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом, відповідно до норм якого адміністративні суди не наділені повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги в цій частині.

У відповідності до вимоги ст. 289 КУпАП України «Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови».

Оскільки, постанова відповідачем на місці її винесення позивачу не вручалась і поштою не надсилалася і про її існування він довідався лише 20.10.2017 року з листа з виконавчої служби, то позивач просить суд поновити строк на оскарження постанови БР № 269151 від 17.03.2017 року по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 289 КУпАП.

Судом встановлено, що вказана постанова відповідачем на місці її винесення позивачу не вручалась, хоча в постанові і вказується, що її копія направлена позивачу рекомендованим листом 20.03.2017 року за вих.№44, але доказів цього (копії супровідного листа, копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу) в судове засідання відповідачем не надано. Про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 20.10.2017 року коли отримав листа з виконавчої служби, а вже 25.10.2017 року звернувся до суду з даним позовом, тому суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки він в десятиденний термін звернувся з позовом до суду.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню .

Відповідно до ст. 94 КАС України судовий збір у справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.19, 62 Конституції України, ст.245,251,256 КУпАП, ст.11, 69, 70, 71, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області Полочанського В.О. про поновлення строку на оскарження та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, - задовольнити повністю.

Постанову серії БР № 269151 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.2 КУпАП, винесену інспектором Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Полочанським В.О. - скасувати.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судовий збір у справі віднести за рахунок держави.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Хорольський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частин постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: