Справа № 642/6021/17
Суддя: Бородіна О. В.
Дата ухвалення: 2017-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

"29" грудня 2017 р.
Справа 642/6021/17
Провадження № 2-а/642/572/17
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2017 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Бородіна О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення за результатами розгляду документів ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Зобовязати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності , що настала внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до ст.ст.16- 16-3 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні( або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 р.; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити документи ОСОБА_2 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України.; визнати поважною причину пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду із позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтуваня позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР з 10.05.1980 р. по 09.07.1982 р., з них приймав участь у бойових діях в складі діючої армії в Республіці Афганістан з 22.06.1980 р. по 04.07.1982 р. в в/ч пп НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком, архівною довідкою.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10ААБ № 201315 від 20.01.2014р. позивачу первинно встановлена третя група інвалідності з 20.01.2014 р. внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Зважаючи на це, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, надавши всі необхідні документи. Листом № 1268/ВСЗ від 09.06.2016 р. ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив позивача, що рішенням Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 20.05.2016р. № 36, п.569 його документи повернуті на доопрацювання у зв`язку з відсутністю документів, що свідчать про причини та обставини поранення. Такі дії відповідача по справі ОСОБА_1 вважає протиправними та такими, що порушують його права.

Представник Міністерства Оборони України у наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову зазначив, що позивач всупереч вимогам п. 11 Порядку №975 не представив документи, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, у зв`язку з чим комісією МО з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги ... було прийнято рішення про повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання. Таким чином позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також було подано заяву про залишення позову без розгляду через порушення позивачем строку звернення до суду із позовом.

Представником Харківського обласного військового комісаріату також були надані письмові заперечення проти позову, в яких викладені аналогічні підстави для відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року відкрито скорочене провадження у справі у відповідності до ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом).

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII Кодекс адміністративного судочинства України викладено у новій редакції від 15.12.2017.

Відповідно до пункту 10 Розділу VII "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Кодексу адміністративного судочинства (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15.12.2017.

У новій редакції відсутня аналогічна норма, що дозволяє розглядати справу в порядку скороченого провадження. Главою 10 розділу ІІ КАС України в редакції від 15.12.2017 передбачено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Зокрема, ч.5 ст. 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з п. 2. ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 10 розд. Розділу VII "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Кодексу адміністративного судочинства(в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII), суд зазначає, що на момент судового розгляду справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження за правилами, визначеними ч. 5 ст. 262, п. 4 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази у їх сукупності вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР з 10.05.1980 р. по 09.07.1982 р., з них приймав участь у бойових діях в складі діючої армії в Республіці Афганістан з 22.06.1980 р. по 04.07.1982 р. в в/ч пп 24785.

Відповідно до копії витягу № 2578 від 24 жовтня 2013 року з засідання Центральної військово-лікарської комісії МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, поранення (контузія) та захворювання позивача пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. З даного витягу вбачається, що позивач має множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку 1981 р.), що підтверджено висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи № 983-20134 від 08.10.13 року, виданим КЗОЗ ХОБСМЕ, наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку ряду захворювань викладених у висновку.

Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 10 ААБ № 201315 від 20 січня 2014 року, позивачу встановлено третю групу інвалідності. Причина інвалідності поранення, контузія, такі, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням третьої групи інвалідності внаслідок отримання поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Листом № 1268/ВСЗ від 09.06.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив позивача, що рішенням Комісії МО України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 20.05.2016 року № 36 п. 569, його документи повернуті на доопрацювання у звязку із відсутністю документів, що свідчать про причини та обставини поранення.

Проте, 20 травня 2016 року документи були повернуті Міністерством оборони України на доопрацювання, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п. 11 Порядку №975.

Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон № 2011, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону № 2011).

Дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (п.п. 2 п. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності 20 січня 2014 року) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

За приписами ч. 2 ст. 16-2 Закону № 2011 одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

У ч. 6 ст. 16-3 Закону № 2011 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно з ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

У ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011 визначено, що Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог вищезазначеної норми закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року затверджено Порядок № 975 (діє з 24 січня 2014 року).

Відповідно до п. 3 цього Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У п.п. 1 п. 6 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі, зокрема, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відтак, Порядком № 975 встановлено, що заява про призначення одноразової грошової допомоги подається до уповноваженого органу (військовий комісаріат), який направляє у 15-денний строк документи розпоряднику бюджетних коштів (Міністерство оборони України) для прийняття рішення про призначення або відмови у призначенні допомоги.

Відповідно до архівної довідки №8 від 29 квітня 2013 року, ОСОБА_1 приймав участь в бойових діях в Республіці Афганістан з 22.06.1980 року по 04.07.1982 року в складі військової частини пп НОМЕР_1 .

Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 10 ААБ № 201315 від 20 січня 2014 року, позивачу встановлено третю групу інвалідності. Причина інвалідності поранення, контузія, такі, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до копії витягу № 2578 від 24 жовтня 2013 року з засідання Центральної військово-лікарської комісії МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, поранення (контузія) та захворювання позивача пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. З даного витягу вбачається, що позивач має множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку 1981 р.), що підтверджено висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи № 983-20134 від 08.10.13 року, виданим КЗОЗ ХОБСМЕ, наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку ряду захворювань викладених у висновку.

Враховуючи зазначене, прийняття Міністерством оборони України рішення про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 про призначення допомоги суперечить Закону № 2011 та Порядку №975, оскільки розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення, однак у даному випадку таке відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.

Доводи Міністерства оборони України про те, що позивачем не надано копій документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, суд не приймає, оскільки правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст.ст. 16, 16-2, 16-3 Закону № 2011 та Порядку № 975 є відповідний висновок МСЕК, який подавався позивачем для відповідача.

Крім того, відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) (в редакції, чинній на час оформлення протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №2578 від 24.10.2013 року), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Крім того, у п. 21.25 глави 21 розділу ІІ Положення №402 визначено, що при вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи. У воєнний час постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення приймається на підставі картки передового району, а також документів, указаних у цьому пункті.

Також, відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Відповідно до п. 21.7 глави 21 розділу ІІ Положення №402 постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року N 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за N 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

Відповідно до п. 21.8 глави 21 розділу ІІ Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року N 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за N 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Таким чином, при наданні висновку про причинний зв`язок поранення ОСОБА_1 Військово-лікарською комісією Західного регіону встановлювались обставини отримання поранення, та зроблено висновок, що поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування перебуванні в країнах, у яких велись бойові дії (витяг з протоколу №2578 від 24 жовтня 2013 року).

У зв`язку з цим суд вважає, що Центральною Військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв протоколом №2578 від 24 жовтня 2013 року засвідчено, що в діях ОСОБА_1 відсутні протиправні діяння на момент отримання поранення (контузії), тому є належним документом, що свідчить про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

При цьому, витяг з протоколу №2578 від 24 жовтня 2013 року не містить будь-яких відомостей, що вказане вище поранення пов`язане із вчиненням позивачем кримінального чи адміністративного правопорушення, чи є наслідком вчинення позивачем дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Крім того, ні Закон № 2011, ні Порядок № 975, ні будь який-інший нормативно-правовий акт не містить норми про те, що відсутність того чи іншого документа є підставою для повернення документів щодо призначення одноразової грошової допомоги. Відповідні юридичні факти можуть підтверджуватись й іншими документами, як в даному випадку- висновком судово-медичної експертизи, протоколом Військово-лікарської комісії, довідкою МСЕК.

Таке рішення Міністерства оборони України є протиправним та підлягає скасуванню із зобов`язанням останнього розглянути у встановленому порядку та строки заяву та документи позивача ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду третьої групи, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 з прийняттям відповідного рішення.

Оцінюючи доводи відповідачів про те, що ОСОБА_1 пропущено строк для звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України, яке відповідачі пов`язують з обставиною отримання у червні 2016 року позивачем листа Міністерства оборони України від 09 червня 2016 року за № 1268/ВСЗ, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, абз 1 ч. 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи з`ясується, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що позивач 28 листопада 2017 року звернувся до суду з даним позовом з приводу захисту його порушених та невизнаних прав, пов`язаних з невиплатою одноразової грошової допомоги, яка відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є гарантованою державою виплатою, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Заявлені вимоги позивач пов`язує із тим, що він у зв`язку отриманою травмою під час проходження військової служби, втратив здоров`я та йому встановлена 3 група інвалідності.

З огляду на викладене, в даному випадку, спір виник щодо виплати соціальної гарантії від держави, яка пов`язана з втратою здоров`я та каліцтвом, що виражається в передбачуваному приватному інтересі на отримання компенсації у вигляді коштів, що є правом власності, і на які, в контексті рішень Європейського Суду з прав людини не розповсюджуються строки давності, а позивач за умови статусу ветерана війни - інваліда війни, незалежно від строків має право на отримання такої компенсації.

Таким чином, дослідивши письмові докази, суд вважає доводи про те, що позивач дізнався про порушення свого права з листа Харківського обласного військового комісаріату від 09 червня 2016 року, у зв`язку з чим пропустив строк звернення до суду, необгрунтованими.

Крім того, судом при розгляді даної справи встановлено, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, оскільки з часу звернення позивача із заявою про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги, рішення по суті заяви відповідачем не прийнято.

За таких обставин суд вважає, що порушення прав позивача мають ознаки триваючого, у зв`язку з чим не можуть пов`язуватись з самим лише фактом отримання листа ІНФОРМАЦІЯ_1 про результати розгляду його заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням третьої групи інвалідності внаслідок отримання поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, порушив питання, що стосуються здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України (в редакції що діяла на момент звернення до суду) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи ст. 14 КАС України щодо обов`язковості судових рішень, ст.287 КАС України щодо процесуальної можливості сторони виконавчого провадження оскаржити дії державного виконавця у процесі виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України ( в редакції що діяла на момент подання позову) , якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п. п. 8, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", в матеріалах справи відсутні документально підтверджені судові витрати, то відповідно ст. 94 КАС України ( в редакції що діяла на момент подання позову) судовий збір не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Харківського обласного військового комісаріату в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 58, 64 Конституції України, ст.ст. 257, 241-245, 262, 263, 295, 297 КАС України, ст.ст.1-3, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги", суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України про повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, оформлене Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 20 травня 2016 року № 36, п.569.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути у встановленому порядку та строки заяву та документи ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи, відповідно до ст.ст.16 - 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з прийняттям відповідного рішення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення за результатами спрощеного провадження може бути оскаржено сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у тридцятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення, прийняте у спрощеному провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточним.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (стаття 297 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, у відповідності до підпункту 15.5. пункту 15 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.В.Бородіна