Справа № 243/9270/17
Суддя: Сидоренко І. О.
Дата ухвалення: 2018-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2018 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.,

при секретарі судового засідання Рудь Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 11 Слов'янського міськрайонного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, яка обґрунтована тим, що позивач постійно проживав та працював у м. Донецьку, а у зв'язку з проведенням АТО виїхав до міста Слов'янська. 11 травня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Розглянувши заяву та додані до неї документи відповідачем було встановлено, що страховий стаж позивача становить 07 років 6 місяців, стаж військової служби 02 роки 15 днів. Однак, відповідачем зазначено, що трудова книжка не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зарахувати до стажу роботи періоди: з 23.05.1977 року по 18.10.1977 року, з 04.02.1980 року по 13.06.1992 року, з 28.01.1993 року по 31.07.1995 року, з 01.08.1995 року по 25.04.1997 року, з 27.01.1997 року по 25.08.1998 року, з 26.08.1998 року по 10.11.1999 року, з 30.12.1998 року по 31.12.1999 року не має можливості, оскільки довідки про роботу видані у 2008 році підприємствами, які знаходяться на непідконтрольній території. Рішенням № 31 від 13.07.2017 року позивачу було відмовлено у призначені пенсії. Дане рішення позивачем було оскаржено в судовому порядку, однак під час розгляду справи відповідач оскаржуване рішення скасував самостійно, зобов'язавшись повторно розглянути заяву, у зв'язку з чим в задоволенні позову було відмовлено.

Після цього відповідач повторно розглянув заяву про призначення пенсі від 11.05.2017 року та рішенням № 33 від 10.08.2017 року відмовив в призначенні пенсії з тих самих підстав.

Приймаючи рішення про відмову в призначені пенсії за віком відповідач посилається на те, що надані документи про підтвердження стажу роботи не можливо перевірити. При розгляді документів відповідачем не було зараховано до стажу роботи періоди: з 23.05.1977 року по 18.10.1977 року, з 04.02.1980 року по 13.06.1992 року, з 28.01.1993 року по 31.07.1995 року, з 01.08.1995 року по 25.04.1997 року, з 27.01.1997 року по 25.08.1998 року, з 26.08.1998 року по 10.11.1999 року, з 30.12.1998 року по 31.12.1999 року.

Для вирішення питання про призначення пенсії позивачем відповідачу була надана трудова книжка заведена 09.08.2010 року. Попередню трудову книжку позивач втратив та в зв'язку з необізнаністю не відновлював її за останнім місцем роботи. Дані про попередню роботу в трудову книжку були внесені на підставі наданих позивачем довідок.

Відповідно до Інструкції з ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом № 53 Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення ( п. 5.1.) - особа, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки. Якщо працівник до влаштування на підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Отже, дублікат трудової книжки позивачу повинні були видати у корпорації «ІСД», де він працював востаннє до втрати трудової книжки. Разом з тим, такі записи про попередню роботу були зроблені на іншому підприємстві, куди він влаштувався на роботу.

Позивач зазначає, що записи в трудовій книжці про попередню роботу зроблені з порушенням наведеної Інструкції не є підставою для відмови у призначенні пенсії, оскільки Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року визначено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Для підтвердження наявного трудового стажу позивачем були надані відповідні довідки, однак відповідач ці довідки не прийняв до уваги, посилаючись на те, що підприємства знаходяться на непідконтрольній території, були направлені запити про витребування оновлених довідок про роботу, однак відповіді на час прийняття рішення не отримані.

Просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 33 від 10.08.2017 року про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов'язати відповідача з 11.05.2017 року призначити пенсію за віком відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до наявного трудового стажу періоди роботи з 23.05.1977 року по 18.10.1977 рік в Чугуївському районному об'єднанні «Сільгосптехніка», з 04.02.1980 року по 13.06.1992 рік час проходження служби в органах КДБ, з 28.01.1993 року по 31.07.1995 рік час роботи в ТОВ «Інтерсервіс», з 01.08.1995 року по 25.04.1997 рік час роботи в ТОВ «Інтеграл», з 27.01.1997 року по 25.08.1998 рік час роботи в ТОВ «Концерн АВК», з 26.08.1998 року по 10.11.1999 рік час роботи в корпорації Індустріальний Союз Донбасу, з 30.12.1998 року по 31.12.1999 рік час роботи в управлінні Державної служби охорони ГУМВС України в Донецькій області на посаді охоронця.

Відповідачем надано суду письмове заперечення, яке обґрунтовано наступним. Позивач ОСОБА_1 дійсно звернувся до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою № 2528 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» «1058- ІV. До зазначеної заяви позивачем додані документи для підтвердження стажу роботи, а саме: трудову книжку з копією НОМЕР_3 від 09.08.2010 року, копію диплому Э-І № 242911 від 28.04.1977 року, копію військового квитка НУ № 7759532 від 25.10.1977 року, довідку про роботу № 166 від 0912.2008 року, довідку про роботу № 56-17/11-с-893м-15 від 10.12.2008 року, довідку про роботу № 173 від 09.12.2008 року, довідку про роботу № 298/08 від 10.12.2008 року, довідку про роботу № 44 від 16.12.208 року, довідку про роботу № 91 від 09.12.2008 року, довідку про роботу № 21/4 від 12.2008 року. Розглянувши подані позивачем документи Управлінням прийнято рішення № 33 від 10.08.2017 року «Про відмову у призначенні пенсії».

Зазначають, що рішення є законним та обґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08.07.2011 року чоловіки мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з Постановою № 637 від 12.08.1993 року основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, у тих випадках, коли трудова книжка відсутня, а також коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші докуме6нти, які містять відомості про періоди роботи.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженим постановою Правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1. За змістом п. 4.2 Порядку орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Надана позивачем трудова книжка не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року, а довідки видані у 2008 році потребують підтвердження, отже зарахувати до стажу роботи періоди роботи позивача з 23.05.1977 року по 18.10.1977 рік, з 04.02.1980 року по 12.06.1992 рік, з 01.08.1995 року по 25.04.1997 рік, з 27.01.1998 року по 25.08.1998 рік, з 26.08.1998 року по 10.11.1999 рік, з 30.12.1998 року по 31.12.1999 рік не має законних підстав. Управлінням направлені відповідні запити про витребування оновлених довідок про роботу в період з 23.05.1997 року по 18.10.1977 рік у Чугуївському районному об'єднанні Сільгосптехніка» - відповідь не отримана, про роботу у ТОВ «Інтеграл» за період з 01.08.1995 року по 25.04.1997 рік - відповіді не отримано, про роботу в Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» за період з 26.08.1998 року по 10.11.1999 рік - відповіді не отримано, про роботу за період з 30.12.1998 року по 07.05.2001 рік в Управлінні Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в Донецькій області.

Також, направлені відповідні запити на отримання довідок про роботу в УСБУ за період роботи з 04.02.1980 року по 13.06.1992 рік, на який 30.08.2017 року отримана відповідь (після винесення рішення про відмову у призначенні пенсії) про відсутність документів стосовно нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 у зв'язку з захопленням невідомими особами у 2014 році адмінбудівлі, в якій знаходяться архівні відомості.

Крім того, на запит про отримання відомостей про роботу ОСОБА_1 за період з 28.01.1993 року по 29.09.1995 рік, Управлінням отримана відповідь, відповідно до якої ОСОБА_1 працював к ТОВ «Інтерсервіс» на посаді водія з 28.01.1993 року по 29.09.1995 рік. Однак, позивачем до заяви про призначення пенсії надавалась довідка про роботу в ТОВ «Інтерсервіс» № 173 від 09.12.2008 року, відповідно до якої визначено періоди роботи ОСОБА_1 на вищевказаному підприємстві з 28.01.1993 року по 31.07.1995 рік, що свідчить про суттєві розбіжності у наданих документах про призначення пенсії.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу на ОСОБА_1 його страховий стаж складає 02 роки 09 місяців 20 днів.

Отже, страховий стаж ОСОБА_1, який можливо зарахувати, складає 07 років 06 місяців 00 днів, в тому числі стаж військової служби - 02 роки 00 місяців 15 днів.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просять відмовити повністю.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 не з'явилася, просила розглянути справу без її участі, з урахуванням наданого заперечення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив наступне.

11.05.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, що сторонами не оспорюється.

13.07.2017 року Слов'янським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за № 31. Дане рішення мотивовано тим, що зарахувати до стажу роботи періоди з 23.05.1977 року по 18.10.1977 рік, з 04.02.1980 року по 12.06.1992 рік, з 28.01.1993 року по 31.07.1995 рік, з 01.08.1995 року по 25.04.1997 рік, з 27.01.1998 року по 25.08.1998 рік, з 26.08.1998 року по 10.11.1999 рік, з 30.12.1998 року по 31.12.1999 рік не можливо, оскільки довідки про роботу видані у 2008 році підприємствами, які знаходяться на непідконтрольній території. Трудова книжка, подана заявником не відповідає «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, а саме розділу 5. Страховий стаж ОСОБА_1 складає 07 років 06 місяців 00 днів, в тому числі стаж військової служби - 02 роки 00 місяців 15 днів.

Дане рішення позивачем було оскаржено до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідач під час розгляду справи в суді скасував спірне рішення, зобов'язавшись вдруге розглянути питання про призначення пенсії позивачу.

Розглянувши повторно заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, 10.08.2017 року відповідачем знову було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії, яка обґрунтована тим, що зарахувати до стажу роботи періоди з 23.05.1977 року по 18.10.1977 рік, з 04.02.1980 року по 12.06.1992 рік, з 28.01.1993 року по 31.07.1995 рік, з 01.08.1995 року по 25.04.1997 рік, з 27.01.1998 року по 25.08.1998 рік, з 26.08.1998 року по 10.11.1999 рік, з 30.12.1998 року по 31.12.1999 рік не можливо, оскільки довідки про роботу видані у 2008 році підприємствами, які знаходяться на непідконтрольній території. Трудова книжка, подана заявником не відповідає «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, а саме розділу 5.

Відповідно до розрахунку стажу відповідачем до стажу позивача було зараховано: період навчання з 01.09.1974 року по 25.04.1977 року; період проходження військової служби з 25.10.1977 року по 09.11.1979 року; період роботи з 01.01.2000 року по 01.01.200 року по 07.05.2001 року; період роботи з 01.08.2010 року по 30.11.2011 рік; період роботи з 01.02.2017 року по 13.02.2017 рік; період роботи з 01.03.2017 року по 31.03.2017 рік. Загальний стаж, зарахований відповідачем, становить 07 років 06 місяців 00 днів.

Отже, спірним є питання правомірності не зарахування відповідачем до стажу роботи періоди з періоди з 23.05.1977 року по 18.10.1977 рік, з 04.02.1980 року по 12.06.1992 рік, з 28.01.1993 року по 31.07.1995 рік, з 01.08.1995 року по 25.04.1997 рік, з 27.01.1998 року по 25.08.1998 рік, з 26.08.1998 року по 10.11.1999 рік, з 30.12.1998 року по 31.12.1999 рік.

При вирішення даного питання суд виходить з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується записом № 2 в Трудовій книжці позивача НОМЕР_3 з 23.05.1977 року по 18.10.1977 рік ОСОБА_1 працював на ВАТ «Чугуївський Агротехсервіс». Дані відомості підтверджуються довідкою № 166 від 09.12.2008 року ВАТ «Чугуївський Агротехсервіс», відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно працював в Чугуївському районом об'єднанні «Сільгосптехніка» з 23.05.1977 року по 18.10.1977 року. Чугуївське районне об'єднання «Сільгосптехніка» 27 вересня 1978 року перейменовано в Чугуївське районне виробниче об'єднання по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства, яке 31 березня 1986 року перетворено на Чугуївське РТП. 04 січня 1988 року Чугуївське РТП у зв'язку з реорганізацією перейменовано в Чугуївське ХПММО. 15 червня 1995 року ЯХПММО перейменовано в Чугуївський Агротехсервіс. 15.06.1996 року Чугуївський Агротехсервіс перетворений на ТОВ «Чугуївський Агротехсервіс».

З 04.02.1980 року по 13.06.1992 рік позивач проходив дійсну військову службу в органах КДБ, що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою № 56-17/11-843с-15 від 10 грудня 2008 року, виданою Управлінням Служби Безпеки в Донецькій області. Крім того, дана обставина підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_2 де зазначено дата зарахування на військову службу - 04.02.1980 року та дата звільнення - 13.06.1992 рік.

З 28.01.1993 року по 31.07.1995 рік позивач працював в ТОВ «Інтерсервіс», що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою підприємства № 173 від 09 грудня 2008 року.

З 01.08.1995 року по 25.04.1997 рік позивач працював в ТОВ «Інтеграл», що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою № 208/08 від 10 грудня 2008 року. Крім того, дана обставина підтверджується довідкою ТОВ «Інтеграл» № 17/163 від 27.09.2017 року.

З 27.01.1998 року по 25.08.1998 року позивач працював в ТОВ «Концерн АВК», що підтверджується довідкою підприємства № 434 від 16.12.2008 року. Трудова книжка позивача має запис щодо роботи ОСОБА_1 на даному підприємстві, однак без дати прийняття та звільнення з роботи.

З 26.08.1998 року по 10.11.1999 рік позивач працював в Корпорації «Індустріальна Спілка Донбасу» що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою № 1 від 91 грудня 2008 року. Крім того, дана обставина підтверджується довідкою Корпорації «Індустріальна Спілка Донбасу» № 87 від 25.09.2017 року.

Також, відповідно до довідки № 21/4 від 12.2008 року Управління Державної служби охорони МВС України в Донецькій області позивач працював в даній установі на посаді охоронця з 30.12.1998 року по 07.05.2001 рік, однак відповідний запис в трудовій книжці позивача відсутній.

Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що записи у трудовій книжці позивача виконанні з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року.

Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в п.3 якого зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...».

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих праві свобод.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, а ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції встановлена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст. 1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, оскільки не має можливості підтвердити свій стаж довідками, виданими на контрольованою Україною території.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти до уваги відомості, зазначені в трудовій книжці позивача та довідки, підтверджуючі його стаж роботи, видані у 2008 році, що є підставою для скасування рішення Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду Украйни Донецької області № 33 від 10.08.2017 року про відмову у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Як вже було встановлено в судовому засіданні, позивач має необхідний стаж роботи, передбачений ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, при зверненні до суду позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», статтями 2, 6-10, 72-77, 241-244 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 33 від 10.08.2017 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов'язати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області з 11.05.2017 року призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, пенсію за віком згідно з ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до наявного трудового стажу періоди роботи з 23.05.1977 року по 18.10.1977 рік в Чугуївському районному об'єднанні «Сільгосптехніка»; з 04.02.1980 року по 13.06.1992 рік час проходження служби в органах КДБ; з 28.01.1993 року по 31.07.1995 рік час роботи в ТОВ «Інтерсервіс»; з 01.08.1995 року по 25.04.1997 рік час роботи в ТОВ «Інтеграл»; з 27.01.1998 року по 25.08.1998 року час роботи в ТОВ «Концерн АВК», з 26.08.1998 року по 10.11.1999 рік час роботи в Корпорації «Індустріальна Спілка Донбасу»; з 30.12.1998 року по 31.12.1999 рік час роботи в управлінні Державної служби охорони ГУМВС України в Донецькій області.

Стягнути з Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84122 Донецька область, місто Слов'янськ, площа Соборна, 3; ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко