Справа № 725/4456/17
Суддя: Войтун О. Б.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 725/4456/17
Номер провадження 2-а/725/154/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2017 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Войтуна О.Б.,

при секретарі Корнейчук Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Чернівецької митниці ДФС Жижияна Івана Євгеновича про визнання незаконними дій та скасування постанови митного органу, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що постановою заступника начальника Чернівецької митниці ДФС Жижияна І.Є. від 22 вересня 2017 року його визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. Підставою для винесення оскаржуваної постанови стали помилкові висновки відповідача про те, що 22 листопада 2015 року він ввіз на митну територію України через автомобільний пункт пропуску митного поста «Дністер» Вінницької митниці ДФС автомобіль марки «LAND ROVER FREELANDER» , номерний знак НОМЕР_1, країна реєстрації Польща й відповідно у визначені Митним законодавством строки вказаний автомобіль ним не був вивезений.

Разом з тим, вважає, що висновки відповідача в оскаржуваній постанові не відповідають фактичним обставинам справи та в його діях відсутній склад правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, оскільки у зв'язку із технічною несправністю автомобіля він був позбавлений можливості своєчасно вивезти його з митної території України, а тому просив визнати протиправною та скасувати постанову Чернівецької митниці ДФС від 22 вересня 2017 року у справі про порушення митних правил, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення а також вказував й про закінчення строків накладення на нього адміністративного стягнення.

Крім того, зазначав, що за фактом несвоєчасного вивезення автомобіля з митної території України Львівською митницею ДФС у відношенні нього вже приймалася постанова у справі № 0644/20908/16 від 27 лютого 2016 року та цією постановою було закрито проводження в справі на підставі положень ст. 460 МК України.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, була подана заява про розгляд справи у їх відсутності. Також в судове засідання не з'явився представник митниці, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що проти задоволення позову заперечує з огляду на вказані у запереченнях підстави.

Враховуючи подані сторонами заяви, розгляд справи проводився у відсутності сторін та без застосування фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, а також матеріали про притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 129 Конституції України, ст. 9 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом , розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 6 КАСУ визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Крім того, відповідно до вимог ст.. 72 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст.73 КАСУ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. . Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. ( ст.. 74 КАСУ).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.. 75 КАСУ).

При цьому, згідно ст. 76 КАСУ достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, відповідно до вимог ст. 77 КАСУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, судом встановлено, що постановою заступника начальника Чернівецької митниці ДФС від 22 вересня 2017 року у справі про ПМП №0895 позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, о 1 год. 06 хв. 31 травня 2017 року на територію міжнародного автомобільного пункту пропуску "Россошани-Брічень» митного поста "Кельменці» Чернівецької митниці ДФС заїхав автомобіль марки «LAND ROVER FREELANDER», номерний знак НОМЕР_1, країна реєстрації, під керуванням громадянина України ОСОБА_1, який слідував на виїзд з території України в напрямку Республіки Молдова.

Для здійснення митного контролю та митного оформлення вищевказаного транспортного засобу, який вивозиться за межі митної території України ОСОБА_1 надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та паспорт «НОМЕР_2», виданий 21 травня 2015 року уповноваженим органом «0517».

Під час здійснення митного контролю, відповідно до інформації програмно-інформаційного комплексу «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» митним органом встановлено, що 22 листопада 2015 року громадянин України ОСОБА_1 ввіз на митну територію України через автомобільний пункт пропуску митного поста «Дністер» , Вінницької митниці ДФС автомобіль марки «LAND ROVER FREELANDER» , номерний знак НОМЕР_1, країна реєстрації Польща, в митному режимі транзит через митну територію України, на строк передбачений ст. 95 МК України.

Так, відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, види митних режимів встановлено у статті 70 МК України.

Зокрема, відповідно до положень ст. 71 МК України встановлено, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Разом з тим, вибір митного режиму, поміщення у митний режим та зміна митного режиму є виключним правом декларанта.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 90 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно вимог ч. 3 ст. 92 МК України у митний режим транзиту можуть бути поміщені будь-які товари, крім заборонених законодавством для ввезення та/або транзиту через митну територію України.

Положення ч. 4 ст. 92 МК України зобов'язують особу, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, надати митним органам відповідні документи для поміщення транспортних засобів у митний режим транзиту.

Частиною 1 ст. 93 МК України визначені правила, згідно яких товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу і таке інше.

За змістом ч. ч. 1 та 5 ст. 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення. Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший відповідний документ.

При цьому, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.95 МК України, для автомобільного транспорту встановлено строк транзитних перевезень залежно від виду транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно із п.57 ч.1 ст.4 МК України, товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Частиною1 ст. 380 МК України визначено, що тимчасове ввезення громадянами - нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року без письмового декларування та сплати митних платежів.

Тоді як, відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України визначено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування.

Строки, передбачені абзацами першим та другим цієї статті, можуть бути продовжені митним органом з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більше як на 60 днів.

При цьому, положеннями ч.1 ст.381 МК України визначено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Таким чином, положеннями глави 55 Розділу ХІІ МК України передбачено, що переміщення громадянином-резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим, ніж транзит супроводжується обов'язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу, виконання інших формальностей, передбачених МК України (письмове зобов'язання про зворотне вивезення, застосування заходів гарантування тощо).

При цьому, частиною третьою ст. 470 МК України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексустроку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Відповідно до вимог ст.ст. 90,95 МК України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Таким чином, судом встановлено, що 22 листопада 2015 року громадянин України ОСОБА_1 ввіз на митну територію України через автомобільний пункт пропуску митного поста «Дністер» , Вінницької митниці ДФС автомобіль марки «LAND ROVER FREELANDER» , номерний знак НОМЕР_1, країна реєстрації Польща, в митному режимі транзит через митну територію України, на строк передбачений ст. 95 МК України та вивезення даного автомобіля ним було здійснено о 1 год. 06 хв. 31 травня 2017 року через територію міжнародного автомобільного пункту пропуску "Россошани-Брічень» митного поста "Кельменці» Чернівецької митниці ДФС й відповідно станом на 31 травня 2017 року зазначений транспортний засіб з митної території України не вивозився та у інший митний режим не поміщений.

При цьому, відповідно до ч. 1статті 460 МК України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті469, статтею470, частиною третьою статті478, статтею481цьогоКодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затвердженої наказом Державної митна служба України N 1118 від 17.11.2005 р., до обставин непереборної сили віднесено смерть власника ТЗ; стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів); військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується ТЗ; страйк; злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника ТЗ; дорожня пригода за участю ТЗ, яка спричинила повне або часткове його пошкодження; неможливість подальшого руху ТЗ, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров'ю людей або навколишньому середовищу; інші схожі за характером обставини чи події.

Відповідно до п. 2 розділу VII Порядку обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у звязку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Хоча позивачем й не надано доказів вивезення транспортного засобу за межі митної території України та сам позивач не заперечує факт не вивезення транспортного засобу у встановлений ст.95 МК України, останнім надано докази на підтвердження того, що автомобіль у період з листопада 2015 року по 31 травня 2017 року перебував на ремонті та про даний факт ним було повідомлено митний орган.

При цьому, доводи відповідача про те, що несправність транспортного засобу, що мала місце не є надзвичайною та невідворотньою обставиною не беруться судом до уваги, оскільки поломка транспортного засобу , яка мала місце, виключала можливість самостійно пересування ним. Це підтверджується матеріалами справи.

Також суд звертає увагу, що згідно із вимогами п. 31.4Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, заборонено експлуатацію транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей: гальмівної системи; системи рульового керування; зовнішніх світових приладів; склоочисників та склоомивачів вітрового коліс і шин; двигуна; інших елементів конструкції (зокрема відсутність дзеркал заднього виду). В силу наведеного суд приходить до висновку, що поломка транспортного засобу, що мала місце сама по собі є обставиною непереборної сили.

Положенням ч. 1ст. 192 МК України передбачено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, перевізник зобов'язаний терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до п. 5 розділу VII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 657 від 31.05.2012 р., якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

З аналізу вказаних норм, випливає, що повідомлення про обставину, яка унеможливлює прибуття до органу доходів і зборів призначення, повинно бути терміновим відносно моменту виникнення відповідної обставини, а сама обставина непереборної сили повинна мати місце до закінчення строку транзитного перевезення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що перевищення строку тимчасового ввезення транспортного засобу ОСОБА_1 більше ніж на десять діб допущено внаслідок подій, що не залежали від його волевиявлення, тобто, відбулася поломка транспортного засобу, який внаслідок цього без подальшого ремонту не був придатний до експлуатації.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що посадові особи Чернівецької митниці ДФС не надали належної оцінки доказам позивача , на підтвердження факту поломки транспортного засобу і відсутності умислу на порушення митних правил. Отже, при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано всі обставини, що мали значення для прийняття рішення в справі про порушення митних правил, зокрема відсутність умисної або необережної винної дії як обов'язкової ознаки складу адміністративного правопорушення.

Крім того, у поданому позові позивач також вказував про те, що сплив строк притягнення до відповідальності, оскільки це правопорушення не є триваючим.

Так, відповідно до ч.1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Зміст вказаної норми не містить вичерпного переліку порушень митних правил, які є триваючими.

Зокрема, триваючими є правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

При цьому, правопорушення передбачене ст.470 МК України щодо не вивезення автомобіля, що перебуває під митним контролем і щодо якого існує обов'язок вивезення за межі України, характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, тобто є триваючим, а тому адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, факт перевищення позивачем встановленого МК України строку доставки автомобіля до митного органу був виявлений 27 лютого 2016 року, що підтверджено постановою в справі про порушення митних правил № 0644/20908/16 від 25 березня 2016 року та саме з цього часу і не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень, на позивача могло бути накладено адміністративне стягнення за порушення митних правил.

Так, згідно із положеннями п.п. 1-3 ч. 1ст. 531 МК України підставами для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є: 1) відсутність у діях особи, яка притягається до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи.

За таких обставин, суд враховуючи наявність даних щодо більш раннього виявлення вчиненого позивачем правопорушення, вважає що саме з 27 лютого 2016 року необхідно починати відлік строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому постанова справі про порушення митних правил, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн, підлягає визнанню протиправною та скасуванню, оскільки відповідачем здійснено притягнення позивача до відповідальності поза межами строків, визначених ч.1 ст.467 МК України.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 90-95, 192, 460, 470, 486, 531, МК України, ст.ст.2,5,6,57, 59-60, 73-77, 90, 241-246, 250, 293, 295, 297 КАС України, суд КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0895/40800/17 від 22 вересня 2017 рок, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 (вісімдесят шість тисяч п'ятсот) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун