Справа № 806/2545/17
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Житомир справа № 806/2545/17

категорія 6.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори про визнання запису про накладення арешту на нерухоме майно незаконним та скасування його, зобов"язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори в якому просить:

- визнати запис про накладення арешту за реєстраційним номером 3013211 від 24.03.2006 року, вчинений Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності незаконним та скасувати його;

- зобов'язати Новоград-Волинську державну нотаріальну контору виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна арешт на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві власності.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку в АДРЕСА_1, у зв'язку з наміром продати свою частину будинку позивач звернулася до державного реєстратора з метою отримання витягу про право власності. З інформаційної довідки дізналася, що на частину будинку, який належить позивачу на праві приватної власності накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 3013211 від 24.03.2006 року, вчинений Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою. Підставою накладення зазначено ухвалу Овруцького районного суду від 04.03.2002 року. Позивач зазначила, що про арешт їй не відомо, вважає, що державний реєстратор помилково вніс відомості, які не стосуються ОСОБА_1

Позивач в судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

У відповідності до положень ч.9. ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з договором купівлі-продажу від 11 вересня 1999 року ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку в АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, зокрема з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що 24.03.2006 р. за №3013211 реєстратором Новоград-Волинської державної нотаріальної контори до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис про накладення арешту на підставі ухвали Овруцького районного суду від 04.03.2002 р. на 1/2 частину житлового будинку (адреса: АДРЕСА_1) власником якої є ОСОБА_1.

Позивач, вважаючи такий запис незаконним, звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус.

Статтею 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав на підставі: договору застави (іпотеки) нерухомого майна; ухвали суду про забезпечення позову; рішення суду про звернення стягнення на нерухоме майно; рішення суду про визнання власника нерухомого майна банкрутом; постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; накладення заборони на відчуження нерухомого майна посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради в населених пунктах, де немає нотаріусів; інших актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих відповідно до закону.

Державна реєстрація обмежень речових прав проводиться в день отримання відповідних документів місцевим органом державної реєстрації прав. Датою і часом державної реєстрації обмежень вважається дата і час обліку заяви в місцевому органі державної реєстрації прав.

Документи щодо обмеження речових прав надаються особами, на користь яких встановлено обмеження, якщо інше не передбачено договором або законом.

Приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обмежень речових прав скасовується на підставі актів органів державної влади чи органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом, або у разі припинення відповідного договору, про що вносяться дані до Державного реєстру прав.

Відповідно до Порядку ведення реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація обтяжень рухомого майна проводиться з метою забезпечення виконання зобов'язань і захисту прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна та надання в інтересах цих осіб інформації про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна.

Пунктами 4, 5 Порядку № 830 визначено, що державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису.

Державна реєстрація обтяження рухомого майна може проводитися будь-яким реєстратором.

Приписами п. 6 Порядку № 830 визначено, що відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи або рішення суду. Заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження (далі - заява) підписує обтяжувач. Якщо обтяжувачем є юридична особа, підпис її уповноваженої особи скріплюється печаткою. У разі коли заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача.

Під час подання заяви обтяжувач пред'являє паспорт чи інший документ, що посвідчує особу, а у разі коли уповноважена ним особа діє від імені обтяжувача фізичної чи юридичної особи, - відповідну довіреність.

Приписами п. 7 Порядку № 830 передбачено, що у заяві зазначаються: 1) відомості про обтяжувача та боржника: для юридичних осіб - резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для юридичних осіб - нерезидентів - найменування, місцезнаходження та держава, в якій зареєстрована особа; для фізичних осіб - громадян України - прізвище, ім'я та по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер; для фізичних осіб - іноземців чи осіб без громадянства - прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), постійне місце проживання за межами України; 2) посилання на підставу виникнення обтяження та його зміст. Для забезпечувальних обтяжень також зазначаються розмір та строк виконання вимоги обтяжувача. Для обтяження, яке виникає на підставі рішення суду про стягнення коштів, та обтяження, відповідно до якого накладається арешт на рухоме майно для забезпечення цивільного позову, зазначається розмір вимоги обтяжувача; 3) опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації. У разі реєстрації активів, що перебувають у податковій заставі, робиться запис "всі активи платника податків"; 4) відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження. Реєстратору забороняється вимагати додаткові відомості, крім тих, що зазначені в пунктах 6 і 7 цього Порядку.

Пунктом 8 передбачено, що у разі обтяження рухомого майна до Реєстру вносяться: 1) відомості про обтяжувача та боржника: для юридичних осіб - резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для юридичних осіб - нерезидентів - найменування, місцезнаходження та держава, в якій зареєстрована особа; для фізичних осіб - громадян України - прізвище, ім'я та по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер; для фізичних осіб - іноземців чи осіб без громадянства - прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), постійне місце проживання за межами України; 2) посилання на підставу виникнення обтяження та його зміст. Для забезпечувальних обтяжень також зазначаються розмір та строк виконання вимоги обтяжувача. Для обтяження, яке виникає на підставі рішення суду про стягнення коштів, та обтяження, відповідно до якого накладається арешт на рухоме майно для забезпечення цивільного позову, зазначається розмір вимоги обтяжувача; 3) опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації. У разі реєстрації активів, що перебувають у податковій заставі, робиться запис "всі активи платника податків"; 4) відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження; 5) відомості про реєстратора; 6) дата державної реєстрації відомостей.

Приписами п. 10,11,12 Порядку № 830 визначено, що запис про обтяження рухомого майна вноситься до Реєстру в день прийняття заяви.

Датою державної реєстрації обтяження рухомого майна вважається дата та час внесення запису до Реєстру.

Про внесення до Реєстру запису про обтяження рухомого майна реєстратор видає обтяжувачу чи уповноваженій ним особі примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає боржнику.

Так, ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" врегульовано питання внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Частина 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, відомостей про об'єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

За приписами ч.3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується.

Частиною 4 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Згідно п.2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника.

Під час з'ясування обставин справи, судом встановлено, що підставою для внесення запису про накладення арешту на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 слугувала ухвала Овруцького районного суду від 04.03.2002.

Так, на запит суду Овруцький районний суд Житомирської області листом №01-45/16/2017 р. від 15.11.2017 р. повідомив, що інформація щодо наявності цивільних, кримінальних справ, справ за скаргами приватного звинувачення, справ за поданням слідчих органів, тощо за 2002 рік, стороною в яких є ОСОБА_1 відсутня. (а.с.43)

Поміж іншого слід відмітити, що на неодноразові запити суду від 8 листопада 2017 року, 29 листопада 2017 року Овруцьким районним судом не надано документів, які б свідчили про підставу внесення до реєстру обтяжень нерухомого майна інформації стосовно заборони відчуження житлового будинку, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності

Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Оскільки у суду відсутня будь-яка інформація та докази наявності ухвали Овруцького районного суду від 04.03.2002, яка визначена як підстава для внесення запису про накладення зазначеного арешту, суд зазначає, що даний позов в частині скасування реєстраційного запису про заборону відчуження об'єкту нерухомого майна № 3013211 від 24.03.2006р. вчинений Новоград-Волинською державною нотаріально конторою про арешт нерухомого майна, а саме 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про накладення арешту на 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності суд зазначає наступне.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Частина 1 статті 6 Закону № 1952-IV визначає організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Статтею 9 Закону № 1952-IV передбачено, що до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить: 1) забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ. Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна; 2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1952-IVдержавним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Відповідно до норм чинного законодавства, до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить: забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ, тобто виключення та внесення інформації до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є дискреційними повноваженнями суб'єкта державної реєстрації прав (у даному випадку повноваженнями нотаріуса), наданими йому для здійснення своїх адміністративних функцій.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов'язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за суб'єктом державної реєстрації прав як адміністратором, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши державний орган або його уповноважену особу дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що формування позивачем позовних вимог шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про накладення арешту на 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності фактично є втручанням у дискреційні повноваження суб'єкта державної реєстрації прав.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати запис про накладення арешту за реєстраційним номером 3013211 від 24.03.2006 року, вчинений Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа