Справа № 208/4723/16-а
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/4723/16-а
№ провадження 2-а/208/114/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2017 р. м. Кам'янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., розглянувши в порядку скороченого провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України, Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративними позовами від 27.07.2016 року, 22.09.2016 року, 05.12.2016 року, 23.12.2016 року, 23.01.2017 року, в яких просив зобов'язати Міністерство соціальної політики України вчинити дії, направлені на збільшення розміру призначеної йому пенсії до рівня прожиткового мінімуму, затвердженого законом, а також просив стягнути моральну шкоду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.11.2017 року адміністративні позови об'єднані в одне провадження з огляду на те, що вони мають один предмет спору та пред'явлені до одного й того ж відповідача.

Відповідно до позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що починаючи з 01.09.2015 року розмір призначеної та виплачуваної йому пенсії є меншим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом, що не відповідає положенням статті 46 Конституції України, яка становить 949,00 гривень

ОСОБА_2 перебуваючи на обліку в Дніпродзержинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та з 26.02.2014 року отримує пенсію за віком по Списку №1 відповідно до п. «а» ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії, з урахуванням державної адресної допомоги, передбаченої постановою КМУ від 26.03.2008р. №265, становить 949,00 гривень.

Такий розмір пенсії відповідав розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що був встановлений законом до 01.09.2015 року.

Законом України від 17.09.2015р. №704 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 01.09.2015 року збільшено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (із 949 гривень до 1074 гривень).

Із зміною розміру прожиткового мінімуму розмір пенсії позивача збільшено не було.

Крім цього, розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, також було збільшено. Так, згідно ст..7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.05.2016 року становить 1130 гривень.

В той же час, з довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії становить 949,00 гривень.

Відповідно до ст..46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України, які є нормою прямої дії, імперативно визначено, право громадян на пенсії інші види соціальних виплат та допомоги, які є основним джерелом існування, та які б забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Застосовуючи такий фундаментальний принцип адміністративного судочинства, як принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, права людини визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про порушення прав позивача у спірних правовідносинах, оскільки розмір його пенсії, яка є єдиним джерелом його існування, починаючи з 01.09.2015 року є нижчим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення судового рішення, яке направлено на захист прав позивача.

Визначаючи державний орган, на який має бути покладений обов'язок щодо відновлення порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №423, Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, загальнообов'язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального діалогу, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім'ї, протидії торгівлі людьми, захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, зокрема забезпечення їх психологічної реабілітації, санаторно-курортного лікування, технічними та іншими засобами реабілітації, житлом, надання освітніх послуг, організації поховання, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, та учасників антитерористичної операції, у сфері промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно із ст..58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до п.2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2014р., Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно із п.7 зазначеного Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, саме Пенсійний фонд України, який реалізує свої повноваження через утворенні територіальні органи, наділений повноваженнями щодо призначення пенсії. Отже, Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, як територіальний орган Пенсійного фонду України, є відповідальним за призначення пенсії позивачу та визначення її розміру, який би відповідав вищенаведеним положенням Конституції України, що визначають права громадянина.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що обов'язок по відновленню порушених прав позивача повинен бути покладений на Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Враховуючи зміст та обсяг заявлених позивачем вимог, в частині невідповідності розміру виплачуваної пенсії, суд вважає, що необхідним та достатнім способом відновлення порушеного права є зобов'язання Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з 01.09.2015 року здійснити перерахунок призначеної пенсії позивачу, з урахуванням положень ст..46 Конституції України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та зобов'язати виплатити недоплачені суми пенсійних виплат.

Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, позивачем заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди до Міністерства соціальної політики України, але, у спірному випадку, як зазначено вище, суд дійшов висновку про те, що відповідальним за визначення розміру пенсії позивача є Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, на обліку його і знаходиться позивач, у зв'язку з чим підстав для висновку про те, що саме Міністерством соціальної політики України завдано моральної шкоди позивачу не існує.

Крім цього, як вбачається з заявлених позовів, завданою моральною шкодою позивач вважає різницю між нарахованою пенсію та фактичним прожитковим мінімумом.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Отже, сам факт наявності невиплаченої різниці між нарахованою пенсію та фактичним прожитковим мінімумом не може свідчити про заподіяння особі моральної шкоди. Такі обставини свідчать лише про заподіяння особі матеріальної шкоди у вигляді недоотриманих сум пенсійних виплат. При цьому, суд враховує, що будь-якого іншого обґрунтування заподіяння моральної шкоди позивачу, заявлені позови не містять.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав в межах цієї справи для ухваленні рішення про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, на підставі викладеного, керуючись до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, ст..46 Конституції України, постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2014р., ст..58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №423, статтями 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України, Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Зобов'язати Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з 01.09.2015 року здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_2, з урахуванням положень ст..46 Конституції України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та зобов'язати виплатити недоплачені суми пенсійних виплат.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Івченко Т. П.