Справа № 766/21267/17
Суддя: Дорошинська В. Е.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинська В.Е., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці -,

в с т а н о в и в :

Позивач, звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо нездійснення нарахування судді Апеляційного суду Херсонської області у відставці ОСОБА_1, ІНПП НОМЕР_1 щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру мінімальної заробітної плати у розмірі, визначеному Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» в сумі - 3200 грн. та посадового окладу 35200 (тридцять п'ять тисяч двісті гривень) та проводити в подальшому такі виплати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини та за наявності достатніх підстав,суддя приходе до висновку про можливість ухвалення судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб у порядку скороченого провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Положеннями ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 183-2 КАС України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження протягом п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

07.11.2017 року відкрито провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, до Херсонського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці .

08.12.2017 року ХОУПФ України в Херсонській області отримало ухвалу про відкриття скороченого провадження.

Станом на 14.12.2017 року письмові заперечення ХОУПФ України в Херсонській області до суду не надійшли.

Судом встановлено, що позивач на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 172/6/15-17 від 31 січня 2017 року та наказу голови апеляційного суду Херсонської області №15-ОС від 15 лютого 2017 року його було звільнено з посади судді апеляційного суду Херсонської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

23.11.2017 року із тексту письмової відповіді начальника Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області позивачу стало відомо, що при нарахуванні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем безпідставно взято до уваги не розмір мінімальної заробітної плати -3200 грн. станом на 01.01.2017 року, починаючи з 17.02.2017 року, а розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини -1600 грн. з огляду на наступне. Вважає такі дії відповідача неправомірними.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі з приводу виплати суддівської винагороди, врегульовані Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Частиною 2 статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас, абзацом 1 статті 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів"(Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст.529; 2015 р., №№18 - 20, ст.132 із наступними змінами).

Так, згідно з ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.10 №2453-VI (далі - Закон №2453) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. З урахуванням вимог ч.4 ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року,посадовий оклад позивача як судді апеляційного суду установлений пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом-1,1 .

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII встановлено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200,00 гривень.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що законодавцем визначено регулювання суддівської винагороди виключно відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що узгоджується з приписом ч.2 ст.130 Конституції України.

Суд зазначає, що Законом № 1774-VIII не внесено змін до Закону №1402-VIII чи Закону №2453 від 07.07.10 р. в частині регулювання розміру суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, а тому зважаючи на приписи ч. 1 ст. 135 Закону №1402-VIII відсутні законодавчі підстави враховувати п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII при обчисленні розміру та нарахуванні суддівської винагороди.

З огляду на викладене, посилання відповідача на застосування пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII), що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі 1600,00 гривень є безпідставним.

Оскільки позивач не проходив кваліфікаційне оцінювання судді, розмір суддівської винагороди повинен обраховуватись виходячи із розміру 10 мінімальних заробітних плат (10 х 3200 грн.) і дорівнювати 32000,00 грн.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об'єднань профспілок і спільного представницького органу об'єднань організацій роботодавців на національному рівні.

Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України "Про Державний бюджет на 2017 рік" встановлено місячний розмір мінімальної заробітної плати 3200,00 гривень, іншого розміру мінімальної заробітної плати не передбачено. Отже, з 01.01.2017року відповідно до пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII 1600 гривень є розміром іншої спеціальної тимчасової розрахункової величини, але не іншим розміром мінімальної заробітної плати на 2017 рік.

Натомість, як вже було зазначено вище, ч. 1 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.10 №2453-VI розмір посадового окладу судді апеляційного суду обраховується саме з розміру мінімальної заробітної плати, а не іншої розрахункової величини.

Відповідно до пунктів 7, 8 частини 5 статті 48 Закону №1402-VIII принцип незалежності судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом і належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.2016 №4-рп/2016 у справі №1-8/2016 зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

Гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X Закону №2453-VI в редакції Закону №192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У Рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 у справі №1-2/2013 Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.

Пунктом 6.1 Європейської хартії про закон "Про статус суддів" (Лісабон, 10.07.1998 року) визначено, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права.

Стаття 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини конвенційне поняття "майно" являє собою "існуюче майно" або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності (справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини", заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001 р. п. 83); засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа "Мельник проти України", заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13); принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа "Броньовський проти Польщі", заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

Так, при розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України "Про Державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон. Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 154 Закону №1402-VІІІ визначено, що територіальне управління є територіальним органом Державної судової адміністрації України. Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. (ч.1 ст.151 Закону №1402-VІІІ).

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо не виплати суддівської винагороди відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виходячи з посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", частиною 3 ст.133 Закону №2453, є протиправними, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги позивача щодо покладення зобов"язання на відповідача і в подальшому проводити перерахунок та виплату йому, як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання без обмежень, то дана вимога є необґрунтованою виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. На момент звернення до суду позивач не мав підстав вважати, що відповідач порушуватиме і в майбутньому його законні права та інтереси. В даному випадку відсутнє порушення прав позивача, а отже для задоволення позову в частині покладення на відповідача зобов"язання і в подальшому, проводити перерахунок та виплату позивачу, підстав немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст. 19, 22, 47, 58, 126 Конституції України, ст.ст. 109 ч.5, 129 ч.2 п.1, 2, ч.3; 138 ч.3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.2 та п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст.87 ч.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.46 ч.2 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 6, 9-11, 19, 69, 71, 99, 158, 163, 183-2, КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Херсонського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо нездійснення нарахування судді Апеляційного суду Херсонської області у відставці ОСОБА_1, ІНПП НОМЕР_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру мінімальної заробітної плати у розмірі, визначеному Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» в сумі - 3200 грн. та посадового окладу 35200 (тридцять п'ять тисяч двісті гривень) .

Провести перерахунок та виплату ОСОБА_1, ІНПП НОМЕР_1 нарахованого довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 80 відсотки суддівської винагороди судді з 17.02.2017 року з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський міський суд Херсонської області шляхом подачі апеляції в 10-денний строк з дня її проголошення або її отримання.

Суддя В.Е. Дорошинська