Справа № 333/2521/17(2-а/333/144/17)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2017 рокусправа № 333/2521/17(2-а/333/144/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Бишевської Н.А.
судді: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.
за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,
представників сторін:
позивача : - не з`явився
відповідача: - Вологжаніна О.Д. (дов.від 28.12.2016 року)
розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2017 р. у справі № 333/2521/17(2-а/333/144/17)
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

"10" травня 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в якому просив визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності, що пов`язана з проходженням військової служби.
Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2017 р. у справі № 333/2521/17(2-а/333/144/17) адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних силах СРСР та отримав травму під час проходження служби, у зв`язку з чим ОСОБА_1 встановлено інвалідність. Повторним оглядом МСЕК встановлено ІІ групу інвалідності безстроково. Розглянувши встановлені по справі документи, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у виплаті одноразової суперечить чинному законодавству, оскільки позивач отримав інвалідність у зв`язку з пораненням отриманим під час проходження військової служби 1 відповідно має право на отримання грошової допомоги.
Наведене обумовило прийняття рішення про задоволення позовних вимог.
Не погодившись з постановою суду, Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2017 р. у справі № 333/2521/17(2-а/333/144/17), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що інвалідність позивач отримав, що до набрання чинності Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже підстав для виплати допомоги не вбачається.
Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.
До судового засідання не з`явились представники позивача. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників позивача суду не повідомлені.
З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез`явлення в судове засідання представників позивача не перешкоджає розгляду скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16 листопада 1972 р. до 14 листопада 1973 р. проходив військову службу у Збройних силах Союзу Радянських Соціалістичних Республік.
Згідно свідоцтву про захворювання, 1 серпня 1973 р. ОСОБА_1 при виконанні обов`язків військової служби отримав травму.
Інвалідність позивачеві вперше встановлена в 70-х роках минулого сторіччя, проте документ, що підтверджує це не зберігся. Суду позивач надав копію довідку МСЕК від 2 листопада 1995 р., згідно якій проведено повторний огляд ОСОБА_1 , безстроково встановлена 2 група інвалідності внаслідок каліцтва, отриманого при виконанні обов`язків військової служби.
16 листопада 2016 р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням інвалідності під час проходження військової служби.
Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України від 27 січня 2017 р. ОСОБА_1 відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність йому встановлена до набуття чинності Законом України від 4 квітня 2006 р. № 3597 «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги.
Не погодившись з вказаними висновками, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача по відмові в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є протиправними, у зв`язку з чим є обґрунтованим зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
У відповідності положень ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній на час встановлення позивачу інвалідності, військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. № 488, яка була чинною на час встановлення позивачу інвалідності, затверджені Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум.
За умовами пункту 1 Умов державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Національній гвардії, Державному комітетові у справах охорони державного кордону, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України*.
Відповідно до п. 6 Умов Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Виплата страхових сум, зазначених у підпунктах "а" і "б", у зв`язку за настанням страхової події провадиться за вирахуванням раніше виплачених страхових сум за цю ж саму страхову подію. При цьому страхова сума з даного виду страхування виплачується незалежно від виплат за іншими видами страхування і виплат у порядку відшкодування збитків.
Вказана постанова Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. № 488 на час розгляду справи скасована постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, якою установлено, що особи, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Посилання суду першої інстанції на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.
За постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що додаються. Вказано постановою установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою. Крім того, КМ України постановив завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 р., відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488, а також одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року N 284.
Відтак, наведена постанова Кабінету Міністрів України, якою передбачена виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, діє у разі настання інвалідності після 01 січня 2007 року.
У разі настання інвалідності до 01 січня 2007 року виплата грошових сум проводилася на підставі Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум.
В свою чергу, виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, у разі настання інвалідності в період проходження військової служби, встановлена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 4 квітня 2006 року N 3597-IV, що набув чинності 10 травня 2006 року та за яким викладено у новій редакції Закон України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу». До вказаного часу військовослужбовці отримували страхові виплати, що виплачувалися НАСК «Оранта» за рахунок коштів державного бюджету.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що не заперечує наявність у позивача права на отримання грошової допомоги при встановленні інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, проте згідно до п.8 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
В свою чергу, таке право виникли у ОСОБА_1 в 1995 році, а до відповідача з заявою про призначення одноразової грошової допомоги, позивач звернувся лише в листопаді 2016 року, тобто з пропуском передбаченого законом строку.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції надано невірну оцінку встановленим по справі обставинам, що призвело до невірного вирішення справи по суті, й у відповідності до приписів ст. 202 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2017 р. у справі № 333/2521/17(2-а/333/144/17) - задовольнити.
Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2017 р. у справі № 333/2521/17(2-а/333/144/17) скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко