Справа № 159/3730/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/12551/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Коваль Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області (головуючий суддя Бойчук П.Ю.) ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ковель о 13 год. 09 хв. 30 листопада 2017 року у справі №159/3730/17 за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Бохина Андрія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

02.10.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Бохина Андрія Володимировича, просив скасувати постанову серії БР №007433 від 20.09.2017 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Ковельської міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2017 в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Ковельської міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2017 та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач заперечив проти адміністративного позову, а тому зобов'язаний довести правомірність винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, однак не надав доказів скоєння такого позивачем. Вказує, що рапорт невідомої позивачу сторонньої особи є нічим не підтвердженим суб'єктивним викладенням обставин і не являється доказом у визначенні ст.251 КУпАП, а тому відмову в задоволенні адміністративного позову на підставі такого єдиного «доказу» вважає порушенням принципу безсторонності суду. Зазначає, що заперечив факт скоєння адміністративного правопорушення, що підтверджується відеозаписом, наданим суду відповідачем, а тому відповідач зобов'язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення, що зроблено не було. Крім того, вказує, що відповідачем було винесено оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення без розгляду по суті справи в порядку, визначеному нормами КУпАП, тоді як справа про порушення Правил дорожнього руху може розглядатись лише за місцем знаходження відповідного відділу (відділення) поліції.

В апеляційній скарзі скаржник просив розгляд справи проводити без його участі, відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.129 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), шляхом надсилання на електронну адресу тексту повістки та сканкопії апеляційної скарги.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних доказів щодо не скоєння ним правопорушення, тоді як факт наявності правопорушення підтверджується рапортом інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Романюк Т.В. від 20.09.2017, який суд першої інстанції вважає належним доказом.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не погоджується суд апеляційній інстанції виходячи з наступного.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №007433, винесеною Інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Бохином Андрієм Володимировичем, 20.09.2017 близько 17 год. 50 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом BMW 5231, номерний знак НОМЕР_1, на автодорозі М-07 Київ - Ковель - Ягодин рухався в крайній лівій смузі руху, не маючи наміру здійснювати поворот ліворуч, в той час, коли права смуга руху була вільна, чим порушив вимоги п.11.5 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.4).

У зв'язку з цим до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою серії БР №007433 від 20.09.2017, ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Так, відповідно до п.11.5 Правил дорожнього руху на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Згідно з ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - КУпАП), порушення, зокрема розташування транспортних засобів на проїзній частині, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №007433 від 20.09.2017 та письмових пояснень до такої (а.с.22) позивач вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, від підпису постанови відмовився.

При перегляді диску з відеофіксацією, здійсненою працівниками відповідача з нагрудної бодікамери, судом апеляційної інстанції встановлено, що адміністративне правопорушення, яке ставиться позивачу у вину, та дорожню обстановку не зафіксовано, а відеозапис розпочинається лише після зупинки транспортного засобу позивача.

В свою чергу, рапорт Інспектора роти №4 УПП у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції Романюка Т.В. не приймається судом апеляційної інстанції до уваги як належний та допустимий доказ правомірності дій відповідача, так як неможливо однозначно встановити, коли саме такий рапорт було подано начальнику Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції, оскільки будь-які докази в підтвердження реєстрації такого рапорту (штамп із вхідним номером та датою, витяг з журналу вхідної кореспонденції) в матеріалах справи відсутні.

Інших належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зокрема, фото- чи відеофіксації руху транспортного засобу позивача в крайній лівій смузі руху за відсутності наміру здійснювати поворот ліворуч, а також відсутності транспортних засобів у правій смузі руху, відповідачем не подано.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.280 КУпАП та не спростовано позицію позивач.

Водночас, щодо покликання скаржника в позовній заяві та апеляційній скарзі на необхідності складення протоколу про адміністративне правопорушення, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними з огляду на наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 №596-VIII статтю 258 КУпАП доповнено частиною 2 такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.».

Виходячи зі змісту цієї частини статті 258 КУпАП при вчиненні будь-якого адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається протокол.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, відповідно до п.4 Розділу І якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 1 статті 122 КУпАП.

Відповідно до п.2 Розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 2 статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, інспектором патрульної поліції правомірно в даному випадку не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а винесено саме постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Однак постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №007433 від 20.09.2017 винесена без дотриманням вимог щодо всебічного, об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП та в силу приписів п.3. ч.3. ст.286 КАСУ слід скасувати таку постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог статті 139 КАС України, такі не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 229, 139, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2017 року у справі №159/3730/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №007433 від 20.09.2017 та справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин