Справа № 826/19465/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 січня 2018 року № 826/19465/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового провадження справу

за позовомПриватного нотаріуса ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування фінансових санкцій та податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Приватний нотаріус ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві від 20.10.2016 р. № , від 20.10.2016 р. № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом своєчасно неврахованого єдиного внеску від 20.10.2016 р. № , податкової вимоги від 24.11.2016 р. № Ф-.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 20.12.2016 р. суддею Келебердою В.І. відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 19.10.2017 р. суддею Васильченко І.П. дану справу прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та винесено рішення про застосування до позивача штрафних санкцій.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Вважає, що всі витрати позивача підтверджуються належним чином оформленими первинними документами.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Заперечень по суті заявлених позовних вимог не надав.

Зважаючи на неявку в судове засідання представника відповідача 14.11.2017 р. судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 з питань повноти та своєчасності сплати податків та зборів за період з 16.04.2013 р. по 31.12.2015 р. та з питань повноти та своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 16.04.2013 р. по 31.12.2015 р.

Перевіркою встановлено порушення:

1. п. 178.2, п. 178.3, п. 178,6 ст. 178, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України - заниження суми чистого оподаткованого доходу за 2013 р., 2014 р., 2015 р. у зв'язку із чим донараховано ПДФО у сумі 469 331,87 грн. До сплати ПДФО - 469 331,87 грн.

2. абз.1 п.2 ч. 1 ст. 7, п.11 ст. 8, п. 2 ст. 9, пп.1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - не нарахування та несплата до бюджету ЄСВ за 2013 р. та 2014 р. в сумі 106 226,35 грн. До сплати ЄСВ - 106 226,35 грн.

3. п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - не нарахування та несплата до бюджету військового збору за 2015 р. в сумі 22077,73 грн. До сплати військового збору - 22077,73 грн.

За результатами перевірки складено акт від 06.10.2016 р. № 1406/13-06/НОМЕР_4 та винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 20.10.2016 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 586 664,85 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням в розмірі 469 331,87 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 117 332,98 грн.;

- від 20.10.2016 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 27 597,17 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням в розмірі 22 077,73 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5 519,44 грн.

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки від 06.10.2016 р. № 1406/13-06/НОМЕР_4, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві надано відповідь від 19.10.2016 р. № 16900/Т/26-59-13-06-23, якою висновки акту перевірки визнано такими, що відповідають дійсності.

За результатами розгляду первинної скарги, Головним управлінням ДФС у м.Києві прийнято рішення від 23.11.2016 р. № 7617/Т/26-5-10-02-16, яким скасовано вимогу ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві від 06.10.2016 р. № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 106 226,35 грн., а скаргу від 20.10.2016 р. № 35/01-14 (вх. № 12807/Тп.н. від 25.10.2016 р.), доповнення до скарги від 16.11.2016 р. № 42/01-14 (вх. № 13726/Тп.н. від 17.11.2016 р.) задоволено частково.

В подальшому, 20.10.2016 р. відповідачем прийнято рішення № , яким до позивача застосовано штрафні санкції за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12 214,70 грн.

24.11.2016 р. відповідачем винесено та скеровано на адресу позивача податкову вимогу про сплату боргу №Ф- на суму 106 226,35 грн.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про нарахування штрафних санкцій та податковою вимогою, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 178.1-178.3 ст. 178 Податкового кодексу України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до п.п. 178.6-178.7 ст. 187 Податкового кодексу України форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в податковій декларації.

Таким чином, за результатами податкового періоду, самозайнятою особою подається податкова декларація в якій визначається самостійно розрахований податок на доходи фізичних осіб. Розрахунок вказаного податку здійснюється на підставі витрат, визначених в Книзі обліку доходів і витрат.

Відповідно п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Наказом ДПА України від 24.12.2010 р. N 1025 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення" затверджено форму Книги обліку доходів та витрат (2013 рік) та наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481 (2014 р. - 2015 р.).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є самозайнятою особою, зареєстрованою Головним управлінням юстиції у Київській області Києво-Святошинським районним нотаріальним округом, що підтверджується свідоцтвом про право зайняття нотаріальною діяльністю від 16.04.2013 р. № 9026, реєстраційним посвідченням про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності від 05.06.2013 р. № 286.

В період з 16.04.2013 р. по 31.12.2015 р. самозайнята особа ОСОБА_1 здійснювала незалежну професійну діяльність приватного нотаріуса.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, регламентується ст. 178 Податкового кодексу України.

Так, перевіркою ведення обліку доходів і витрат від провадження незалежної професійної діяльності за 2013 р., 2014 р., 2015 р. встановлено: неналежне ведення такого обліку, чим, на думку відповідача, порушено п. 178.6 ст. 178 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року N 3425-XII (далі - Закон N 3425-XII) нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України (ст. 32 названого Закону).

Отже, приватний нотаріус є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, яка оподатковується за ставками податку, визначеними для оподаткування доходів фізичних осіб. База оподаткування, в такому випадку, визначається як різниця між отриманим платником доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Основним критерієм для обґрунтування витрат, що зменшують дохід для визначення об'єкта оподаткування, є їх належність та необхідність для впровадження незалежної професійної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом липня-грудня 2013 р. позивачем було зроблено витрати на загальну суму 248 256,62 грн.: витрати на оплату послуг з оренди нежитлового приміщення, його поточний ремонт на загальну суму 156 445,00 грн.; витрати на технічне забезпечення діяльності робочого місця нотаріуса та його обслуговування на загальну суму 40 721,04 грн., з них: послуги із встановлення і обслуговування пожежної та охоронної сигналізації на суму 5 350,00 грн.; послуги із встановлення захисних ролетів на автоматичному управлінні у кількості 5 одиниць на суму 18 500,00 грн.; послуги з обслуговування технічного обладнання (комп'ютерів, у т.ч. програмного забезпечення, принтерів, факсу, сканеру, ксероксу) на загальну суму 15 610,30 грн.; послуги з підключення та користування мережею Інтернет без обмеження кількості провайдерів, включаючи мобільний Інтернет на суму 869,36 грн.; телекомунікаційні послуги на суму 391,38 грн.; витрати на придбання послуг із встановлення, обслуговування та навчання по користуванню державними та Єдиними реєстрами на суму 3 711,00 грн.; витрати на придбання послуг з виготовлення печатки, штампів з текстами посвідчувальних написів на суму 160,00 грн.; витрати на придбання спеціальних бланків нотаріальних документів та ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, книг, журналів реєстрації (обліку), передбачених номенклатурою на суму 15 339,00 грн.; витрати на придбання канцелярського приладдя (картонажі, архівні папки, твердий картон, канцелярський папір, технічні засоби для прошивання документів тощо) на суму 31 440,58 грн.; витрати на проходження підвищення кваліфікації в Інституті підвищення кваліфікації працівників органу нотаріату у сумі 440,00 грн.

На підтвердження понесення вказаних вище витрат позивачем надано договори, рахунки на оплату, банківські квитанції/платіжні доручення, товарні чеки, акти наданих послуг (виконаних робіт) та ін.

Протягом 2014 року позивачем було зроблено витрати на суму 780 995,55 грн., а саме: витрати на оплату послуг з оренди нежитлового приміщення на загальну суму 156 000,00 грн.; витрати на страхування цивільної-правової відповідальності приватного нотаріуса у сумі 1144,00 грн.; витрати на технічне забезпечення діяльності робочого місця нотаріуса та його обслуговування на загальну суму 74 462,16 грн., з них: послуги на обслуговування пожежної та охоронної сигналізації на суму 13 150,00 грн.; придбання металевої шафи у сумі 5018,00 грн.; придбання інформаційної вивіски у сумі 1200,00 грн.; послуги з обслуговування технічного обладнання (комп'ютерів, у т.ч.: програмного забезпечення, принтерів, факсу, сканеру, ксероксу, телефонів) на загальну суму 35 354,96 грн.; послуги з користування мережею Інтернет без обмеження кількості провайдерів, включаючи мобільний Інтернет на суму 2 160,00 грн.; телекомунікаційні послуги на суму 1067,20 грн.; придбання меблів (столу, тумби, шафи, крісел для персоналу тощо) на суму 16 152,00 грн.; витрати на придбання послуг із встановлення, обслуговування та користування державними та Єдиними реєстрами на суму 459,00 грн.; витрати із придбання послуг з виготовлення печатки, штампів з текстами посвідчувальних написів на суму 1260,00 грн.; витрати на придбання спеціальних бланків нотаріальних документів та ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, книг, журналів реєстрації (обліку), передбачених номенклатурою на суму 25 252,00 грн.; витрати на придбання канцелярського приладдя (картонажі, архівні папки, твердий картон, канцелярський папір, технічні засоби для прошивання документів тощо) на суму 518 628,39 грн.; витрати по сплаті членських внесків до Нотаріальної палати України на суму 1800,00 грн.; витрати на проходження підвищення кваліфікації, участі у семінарах, придбання юридичної літератури (журналу «Мала енциклопедія нотаріуса» №№1-6 за 2014 р.) на загальну суму 1990,00 грн.

На підтвердження понесення вказаних вище витрат позивачем надано: договори, рахунки на оплату, банківські квитанції/платіжні доручення, товарні чеки, видаткові накладні, акти наданих послуг (виконаних робіт) та ін.

Протягом 2015 року позивачем понесені витрати на суму 1 471 848,91 грн., а саме: витрати на оплату послуг з оренди нежитлового приміщення, його поточний ремонт на суму 503 267,03 грн., витрати на страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса у сумі 1149,00 грн.; витрати на технічне забезпечення діяльності робочого місця нотаріуса та його обслуговування на загальну суму 388097,29 грн., з них: послуги на обслуговування пожежної та охоронної сигналізації на суму 11 450,00 грн.; придбання металевої шафи у сумі 8 782,00 грн.; придбання вогнестійкого сейфу у сумі 2263,16 грн.; придбання інформаційної вивіски у сумі 1150,00 грн.; послуги з обслуговування технічного обладнання (комп'ютерів, у т.ч. програмного забезпечення, принтерів, факсу, ксероксу) на загальну суму 360 541,92 грн.; послуги з користування мережею Інтернет без обмеження кількості провайдерів, включаючи мобільний Інтернет на суму 2 073,48 грн.; телекомунікаційні послуги на суму 1 836,73 грн.

Також позивачем понесено витрати на придбання послуг із обслуговування та користування державними та Єдиними реєстрами на суму 22 652,80 грн.; витрати на придбання послуг з виготовлення штампів з текстами посвідчувальних написів на суму 1075,00 грн.; витрати на придбання спеціальних бланків нотаріальних документів та ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, книг, журналів реєстрації (обліку), передбачених номенклатурою на суму 25 635,00 грн.; витрати на придбання канцелярського приладдя (картонажі, архівні папки, твердий картон, канцелярський папір, технічні засоби для прошивання документів тощо) на суму 521 119,19 грн.; витрати на проходження підвищення кваліфікації, участі у семінарах, придбання юридичної літератури (книг нотаріуса, журналу «МЕН» на 2015 рік, книги «Нотаріальний мінімум 2015», Цивільного кодексу України. Том 8» та ін.) на загальну суму 8 644,20 грн.; витрати на поштові та кур'єрські послуги, необхідні для здійснення професійної діяльності в сумі 209,40 грн.

На підтвердження вказаних витрат позивачем надано: договори, рахунки на оплату, банківські квитанції/платіжні доручення, товарні чеки, видаткові накладні, акти наданих послуг (виконаних робіт) та ін.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Таким чином, не включаються до складу витрат, витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Не можуть також відноситися до складу витрат суми, сплачені у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені первинними документами, або оформлені з порушенням законодавчо встановлених вимог.

Відповідно до п. 178.6 ст. 178 Податкового кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, платник податків зобов'язаний вести Книгу обліку доходів і витрат та мати документи первинного обліку, згідно яких формувалась витратна частина.

Форма і порядок ведення Книги обліку доходів і витрат затверджена наказом Державної податкової адміністрації від 24.12.2010 № 1025, наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 р. № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, які проводять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення». Дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації за звітний (податковий) період (рік).

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою ведення обліку доходів і витрат від провадження незалежної професійної діяльності за 2013 р., 2014 р., 2015 р. встановлено неналежне ведення такого обліку, а фактично його неведення, чим порушено п. 178.6 ст. 178 Податкового кодексу України.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 N 1025 (в редакції чинній до 18.10.2013 р.) затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (надалі - Порядок № 1025).

Так, відповідно до п. 1 Порядку № 1025 фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій щоденно на підставі первинних документів здійснюються записи про операції, що відбулися у звітному (податковому) періоді.

Відповідно до п. 3 названого Порядку ведення Книги здійснюється у такому порядку:

3.1. У графі 1 вказується дата заповнення.

3.2. У графах 2 та 11 відображається сума нереалізованих товарних запасів, сировини, матеріалів тощо на початок та на кінець звітного податкового періоду (року), яка виводиться в грошовій формі, виходячи із ціни їх придбання.

3.3. У графі 3 щоденно відображається фактично отримана сума доходу від здійснення діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік. У разі необхідності реєстрації нової Книги протягом звітного року записи в ній продовжуються наростаючим підсумком, а попередня Книга залишається у самозайнятої особи.

3.4. До графи 4 записуються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, пов'язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, виконанням робіт та наданням послуг (номер, дата і назва документа). Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, товарно-транспортна та/або податкова накладна, платіжне доручення, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші розрахункові документи.

3.5. У графі 5 відображається загальна вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей.

3.6. У графі 6 відображається сума витрат, яка безпосередньо пов'язана з отриманням доходу.

3.8. У графі 9 відображаються витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, понесені у звітному місяці.

3.9. У графі 10 відображаються фактично понесені інші витрати, безпосередньо пов'язані з одержанням доходу, які не зазначені у графах 6 та 9, включаючи вартість оплачених виконаних робіт та наданих послуг.

3.10. Графа 12 розраховується як різниця між доходом від здійснення діяльності та документально підтвердженими витратами, пов'язаними із отриманням доходу.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 р. № 481 затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (який набув чинності з 18.10.2013 р.) (надалі - Порядок № 481).

Відповідно до п. 2 Порядку № 481 книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді.

Записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід (п. 5 вказаного Порядку).

Згідно із п. 6 Порядку № 481 самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку:

1) у графі 1 зазначається дата запису;

2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг);

3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати;

4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3);

5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг;

6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня;

7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці;

8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв'язку, орендних та комунальних платежів тощо;

9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Аналіз наведених норм права дає суду підстави дійти висновку, що самозайняті особи зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності у порядку, передбаченому чинним законодавством. При цьому, витрати, які відображаються у Книзі обліку доходів і витрат, повинні бути документально підтверджені із зазначенням реквізитів таких підтверджуючих документів.

Як вбачається з матеріалів справи до перевірки позивачем було надано Книги обліку доходів і витрат за період здійснення господарської діяльності з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. та з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р.

В той же час, перевіркою встановлено, що вищезазначені книги заповнювались з порушеннями, а саме: записи у даних книгах велися однією графою за 2013 р., 2014 р., 2015 р., тобто нещоденно та без внесення до відповідних граф реквізитів документів, які б підтверджували понесені витрати, зокрема:

У книзі обліку доходів і витрат за період здійснення діяльності з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. у графі 4 «реквізити документа, що підтверджує понесені витрати» не зазначено реквізитів документів, згідно яких сформовано суму витрат у графі 10 «понесені інші витрати, пов'язані з одержанням доходу».

У книзі обліку доходів і витрат за період здійснення діяльності з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р. у графі 5 «реквізити документа, що підтверджує понесені витрати» не зазначено реквізитів документів, згідно яких сформовано суму витрат у графі 8 «інші витрати, пов'язані з одержанням доходу».

В той же час, позивач не надала суду вищевказані Книги обліку доходів і витрат, що унеможливлює встановлення вірності їх ведення та порядку відображення витрат позивача протягом перевіряємого періоду.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про неможливість встановлення зв'язку зазначених позивачем витрат до кожного рядка податкової звітності, однозначної ідентифікації документів на предмет чи відносилася платником податків кожна окрема сума по документу до загального складу витрат (доходів) та встановлення їх належності до здійсненого виду діяльності.

Судом встановлено, що протягом 2013 р., 2014 р., 2015 р. позивач мав фінансові взаємовідносини з наступними контрагентами: ФОП ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Витрати позивача безпосередньо пов'язані, зокрема, з орендою офісу, закупівлею канцелярських товарів, оргтехніки, її ремонтом, заправкою.

Однак, матеріалами справи підтверджені витрати лише на оренду приміщення. В той же час, доказів понесення витрат на ремонт приміщення матеріали справи не містять.

Натомість, як зазначає позивач, у 2013 р. на ремонт приміщення витрачено, з урахуванням оренди, 156 445,00 грн., у 2014 р. - 156 000,00 грн., у 2015 р. - 503 267,03 грн.

Витрати на придбання канцелярського приладдя у 2013 р. становили - 31 440,58 грн., у 2014 р. - 518 628,39 грн., у 2015 р. - 521 119,19 грн.

Разом з тим, суд критично оцінює обсяги закупівлі канцелярських товарів в рамках нотаріальної діяльності позивача, зокрема, паперу, заправки картриджів, папок тощо, що становить за перевіряємий період 1 071 188,16 грн. з огляду на відсутність відповідних обсягів показників її діяльності, що ставить під сумнів доцільність таких витрат.

Також матеріалами справи не підтверджується понесення позивачем витрат на проходження підвищення кваліфікації, участі у семінарах, на кур'єрські послуги та поштові.

Наведене дає суду підстави дійти висновку про непідтвердженість наданими позивачем первинними документами задекларованих у податковій звітності показників.

Виходячи із наведеного вище, беручи до уваги висновки податкового органу щодо порушення ведення позивачем Книги обліку доходів і витрат, а також зважаючи на те, що в ході розгляду даної справи позивачем не підтверджено первинними документами задекларовані витрати, суд приходить до висновку, що самозайнятою особою ОСОБА_1 завищено витрати, пов'язані зі провадженням незалежної професійної діяльності на загальну суму 2501036,08 грн. у зв'язку із неналежним веденням обліку таких витрат, а відтак і неможливістю їх документального підтвердження, чим порушено п. 178.3, п. 178.6 ст. 178 Податкового кодексу України, що дає суду підстави суду дійти висновку про правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення від 20.10.2016 р. № , яким позивачу збільшено суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 586 664,85 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір і ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток)

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у відсотковому розмірі до визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (ч. 3 ст. 7 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів,відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Таким чином, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою-підприємцем до податкового органу за результатами календарного року.

Відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 названого Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;

Зважаючи на те, що судом встановлено правомірність винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення від 20.10.2016 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 586 664,85 грн., чим відповідно збільшено базу нарахування єдиним внеском, слід дійти висновку, що рішення № від 20.10.2016 р., яким позивачу за порушення абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9, пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону № 2464 донараховано суму 106 226,35 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції у розмірі 12214,70 грн. є також правомірним.

Платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент (пп. 1.1 п. 161 підр. 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодексу України).

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (пп. 1.2 п. 161 підр. 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодексу України), до яких відноситься, зокрема, загальний оподатковуваний річний дохід.

Відповідно пп. 1.4 п. 161 підр. 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодексу України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною пп. 1.3 цього пункту.

Згідно з пп. 1.5 п. 161 підр. 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодексу України, відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Підпунктом «б» п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України визначено, що відповідальність за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету є платник податку.

Таким чином, оскільки за наслідками перевірки було збільшено базову суму, на яку нараховується військовий збір відповідно, податкове повідомлення-рішення від 20.10.2016 р.№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 27 597,17 грн. є таким, що винесене у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених пп. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування; при повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Оскільки наслідком винесення згаданих вище податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування фінансових санкцій стало виникнення у позивача податкового боргу, відповідно складення та направлення останньому податкової вимоги про сплату боргу від 24.11.2016 р. № Ф- на суму 106 226,35 грн. є правомірним.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятих на їх підставі рішень, а тому у задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного нотаріусу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 01030, РНОКПП НОМЕР_4) відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко