Справа № 804/6758/17
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2017 р. Справа № 804/6758/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гамма» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та вимоги, -
18.10.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гамма» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, в якій просить:
- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2 щодо визнання нікчемними правочинів, а саме:
- Додаткової угоди №1 від 01.08.2014 року до Кредитного договору №01-1750/Т від 04.06.2014 року,
- визнати протиправними вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2 щодо необхідності повного та належного виконання умов Кредитного договору № 01-1750/Т від 04.06.2014 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно застосував пункти 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», щодо визнання нікчемними договорів, а також несвоєчасно здійснив процедуру проведення перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності. Також, позивачем було зазначено, що в повідомлені не було визначено, які саме ознаки нікчемності правочинів і які норми законодавства було порушено при укладенні цих договорів із посиланням на нормативно-правовий акт, яким такий порядок було затверджено, незважаючи на те, що це є обов'язковим для визнання правочину недійсним. Позивач вважає дії відповідача щодо визнання нікчемними правочинів та вимогу щодо необхідності повного та належного виконання умов кредитного договору № 01-1750/Т від 04.06.2014 року неправомірними, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач в судове засідання не зявися. Від представника відповідача надійшли письмові заперечення, в яких вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог обґрунтовуючи тим, що відповідачем була проведена перевірка правочинів за кредитними операціями, в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено протокол та винесений наказ. Також зазначає, що відповідач вважає вказані рішення правомірними, та такими, що винесені відповідно до вимог діючого законодавства.
Третя особа, у судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду подав письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що доводи, викладені в позовній заяві є законними та обґрунтованими та просив розглянути справу за його відсутності.
За викладених обставин, враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, та за відсутності потреби у виклику свідків та проведенні судових експертиз, у відповідності до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд продовжив розгляд справи без участі сторін в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що 04 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Гамма» та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» було укладено Кредитний договір № 01-1750/Т про надання грошових коштів у сумі 237500,00 дол. США.
01.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Гамма» укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 01-1750/Т від 04.06.2014 року, якою сторони змінили кінцевий термін погашення кредиту з 03.12.2014 року на 01.08.2014 року.
На підставі Постанови Правління Національного банку України від 16.09.2015 року № 576 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.09.2014 року прийнято рішення № 90 про запровадження в Банку з 17.09.2014 року тимчасової адміністрації.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 15.01.2015 №19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКТАБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.01.2015 № 6 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКТАБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» термін дії ліквідації банку до 15 січня 2018 року.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 31.05.2017 № 2217 «Про заміну уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК», з 07.06.2017 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «АКТАБАНК» ОСОБА_2 (далі - «Уповноважена особа Фонду»).
У відповідності до підпункту 8 частини 1 статті 48 Закону, Фонд/Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону. Згідно частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі -Закон»), протягом дії тимчасової адміністрації Фонд/Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня: впровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), щодо нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Під час процедури ліквідації банку, відповідно до протоколу № 96 від 05.09.2017 року проведено засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2 № 25 від 30.06.2017 року, при кредитуванні Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Гамма» за кредитним договором № 01-1750/Т від 04.06.2014 року, яка виявила, що наступні правочини (договори) є нікчемними відповідно до п. 1, 7, 8 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»:
- Додаткової угоди №1 від 01.08.2014 року до Кредитного договору №01-1750/Т від 04.06.2014 року (про скорочення терміну повернення кредитних коштів),
З урахуванням висновків Комісії, викладених у вказаному протоколі, відповідачем винесено Наказ від 05.09.2017 року № 139 «Щодо заходів, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів».
На підставі зазначеного Наказу, 05.09.2017 року винесені «Повідомлення про нікчемність правочинів» за вих. №№2061 та 2062, які були направлені позивачу та третій особі засобами поштового зв'язку.
Позивач вважає дії відповідача щодо визнання нікчемними договорів та правочинів та вимоги щодо необхідності повного та належного виконання умов кредитного договору № 01-1750/Т від 04.06.2014 року протиправними, в зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.
Суд, вирішуючи питання щодо строків проведення перевірки правочинів Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2, виходить з наступного.
Для встановлення правомірності дій Уповноваженої особи, щодо визнання правочинів нікчемними з підстав визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд перевіряє можливість застосування ознак нікчемності правочинів, передбачених п. п. 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до протоколу відповідача № 96, підставами для визнання правочинів нікчемними стали наступні обставини.
Починаючи з липня по вересень 2014 року у Публічного акціонерного товариства «Актабанк» виникли проблеми із власною ліквідністю, наслідком чого стало віднесення Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» до категорії проблемних, відповідно до Постанови Правління Національного банку України №468/БТ від 07 серпня 2014 року.
Таким чином, в період укладення додаткової угоди та проведення дій щодо звернення стягнення на заставлені майнові права, які відбулись 05-06 серпня 2014 року, в Банку існували проблеми із власною ліквідністю. Клієнти банку, в тому числі і третя особа, вже не могли зняти кошти із власних депозитних та поточних рахунків у зв'язку із відсутністю у банку коштів на кореспондентському рахунку через проблемність Банку та поганий фінансовий стан.
Крім того, саме «звернення стягнення», за рахунок якого було проведено погашення заборгованості, відбулось виключно шляхом здійснення Банком бухгалтерських проводок. Жодних дій щодо реалізації судового чи позасудового порядку звернення стягнення Банком не здійснювалось, не було направлено майновому поручителю будь-яких повідомлень листів чи вимог.
На думку відповідача, внаслідок штучного скорочення строку повернення кредиту та проведеного «погашення» заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, вкладник ОСОБА_3 отримав можливість розпорядитись своїм вкладом та задовольнити власні вимоги до Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» незважаючи на проблеми Банку із ліквідністю, тоді як інші кредитори не мали можливості розпорядитись своїми вкладами.
Суд вважає, що відповідачем не доведено наявності підстав для визнання укладених правочинів нікчемним з огляду на наступне.
Так, за приписами п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.
Проте, відповідно до умов кредитного договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Гамма» та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК», у позичальника не існувало обмежень щодо дострокового виконання грошових зобов'язань.
Отже, Банк отримав повне погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Гамма» шляхом звернення стягнення на предмети застави.
Таким чином, третя особа вчинила на користь ПАТ «АКТАБАНК» відповідні майнові дії, а саме: передала банку в заставу свої майнові права на отримання грошових коштів. Банк же не приймав на себе зобов'язань взагалі, а навпаки - отримав погашення зобов'язань на свою користь.
Відповідач також не зазначив посилань на будь-які докази, що підтверджують факт безоплатного відчуження майна з боку ПАТ «АКТАБАНК», або відмови останнього від майнових вимог, тому його твердження щодо нікчемності правочинів є лише припущенням.
З урахуванням викладеного, угоди вказані в повідомленнях - не містять ознак нікчемності правочинів визначених пунктом 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на відсутність обов'язкових ознак, що вказують на їх нікчемність.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.
Проте, правочини, визнані відповідачем нікчемними - не містять даних елементів, з огляду на наступне.
Наслідком укладення договору застави майнових прав стало те, що ПАТ «АКТАБАНК» отримав повне погашення заборгованості за досліджуваним по цій справі кредитним договором. Тобто, внаслідок даного правочину кошти та/або майно не вибували із володіння ПАТ «АКТАБАНК», а навпаки, внаслідок даного правочину ПАТ «АКТАБАНК» в повному обсязі задовольнив свої вимоги.
Уклавши договір застави майнових прав та отримавши повне погашення заборгованості банк не приймав на себе жодних зобов'язань, а навпаки, набув можливість задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення, а отже такий договір не міг призвести до неплатоспроможності банку або неможливості виконання його грошових зобов'язань перед кредиторами.
Звернення стягнення ПАТ «АКТАБАНК» на майнові права третьої особи, призвело до збільшення розміру грошових активів ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок зменшення обсягу зобов'язань банку. Таким чином, вказані дії, мали наслідком покращення нормативів капіталу ПАТ «АКТАБАНК».
Отже, зазначені правочини не містять ознак нікчемності правочинів визначених пунктом 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на відсутність обов'язкових ознак, що вказують на їх нікчемність.
За приписами п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
При цьому, суд вважає, що до вказаних вище правочинів також не може бути застосований і пункт 7 частини 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки внаслідок укладення договору застави майнових прав, договорів про відступлення права вимоги, ПАТ «АКТАБАНК» не зазнав несприятливих наслідків, таких як погіршення фінансового стану банку або зниження його платоспроможності, не було надано переваги ОСОБА_3, оскільки грошові кошти з банку виведені не були.
При цьому, перехід до заставодавця права вимоги не є пільгою, оскільки такий перехід прямо передбачений статтями 512, 576 Цивільного кодексу України для будь-якого кредитора (заставодавця), який виконав забезпечене заставою зобов'язання.
За договором застави майнових прав ПАТ «АКТАБАНК» було прийнято виконання основного зобов'язання у повному обсязі, внаслідок чого, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Гамма» була повністю погашена, тобто виключається наявність обставин, щодо прийняття меншого виконання зобов'язань, тобто надання пільги.
Отже, виконання умов застави майнових прав, не можуть вважатися перевагами чи пільгами в контексті приписів п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
У матеріалах справи не має належних і допустимих доказів того, що метою укладення додаткових договорів було надання позивачу певних переваг (пільг).
Така ж правова позиція застосування п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» викладена у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року по справі №3-869гс16, де Верховний суд України, дійшов аналогічних висновків, зокрема, оскільки у цьому разі не відбулося вчинення банком платежу на користь його кредитора чи передачі будь-якого майна, що належить банку, кредитор також не мав переваг перед іншими вкладниками, оскільки право нового кредитора вимагати від боржника повернення сплачених на виконання кредитного договору коштів передбачено нормами чинного законодавства, тому не було і підстав для встановлення нікчемності спірного договору-2.»
За ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір застави майнових прав, договори про відступлення права вимоги не підпадають під ознаки нікчемності правочинів, передбачені п. п. 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Так, згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Отже, положеннями ст. 228 ЦК України визначено поняття нікчемного правочину і таким правочином є правочин, який порушує публічний порядок (ч. 1, 2 ст.228 ЦК України). При цьому, визнання такого правочину недійсним у судовому порядку не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Крім цього, ч. 3 ст.228 ЦК України визначено правові наслідки правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і такий правочин є оспорюваним, який може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
Відповідачем не наведено, а судом не встановлено доказів, які б свідчили, що спірні правочини є таким, що порушують публічний порядок, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.
Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що Уповноважена особа не мала підстав для визнання правочинів нікчемними та винесення з цього приводу Наказу та направлення повідомлень про нікчемність правочинів.
Крім того, відповідно до п. 5 розділу II «Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення», затвердженого Рішенням № 826 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 року, перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.
Суд звертає увагу, що відповідачем порушено строк проведення перевірки правочинів ПАТ «АКТАБАНК» на предмет нікчемності, оскільки вона мала бути проведена та закінчена в річний (максимальний) термін від дня початку процедури ліквідації, а саме до 15.01.2016 року.
Приймаючи до уваги те, що судом встановлено протиправність віднесення відповідачем зазначених вище правочинів до нікчемних, то в останнього обов'язок, визначений ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не виникає, у тому числі щодо повідомлення сторін про нікчемність цих договорів.
Таким чином, дії щодо визнання нікчемним договору та направлення повідомлень про нікчемність правочинів, не ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства та підлягають визнанню протиправними, як і вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» ОСОБА_2 щодо необхідності повного та належного виконання умов Кредитного договору № 01-1750/Т від 04.06.2014 року.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Гамма» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено повністю, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Гамма» при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 3200,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 2583 від 17.10.2017 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачами судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 3200,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Керуючись ст. ст. 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Гамма» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та вимоги - задовольнити.
Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2 щодо визнання нікчемними правочинів, а саме:
- Додаткової угоди №1 від 01.08.2014 року до Кредитного договору №01-1750/Т від 04.06.2014 року,
Визнати протиправними вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2 щодо необхідності повного та належного виконання умов Кредитного договору № 01-1750/Т від 04.06.2014 року.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1