Справа № 826/14775/17
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2017-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 грудня 2017 року № 826/14775/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»
до Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" звернулося до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 24 жовтня 2017 року у виконавчому провадження № 54932825.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на Закон України «Про виконавче провадження» та зазначає, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2017 невірно вказані назви сторін, їх місцезнаходження та інші обов'язкові реквізити. Постанова № 50811764 від 28.12.2016, на підставі якої винесено оскаржувану постанову, позивачу не направлялась, а боржник - ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_1 не знаходиться.

Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень чи пояснень на позов не надав, матеріали виконавчого провадження не направив.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

24 жовтня 2017 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренком О.С. розглянуто заяву стягувача - Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54932825 на виконання постанови Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві № 50811764 від 28.12.2016.

За вказаною постановою, яка набрала чинності 28.12.2016, з боржника - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 3200 грн.

Спірну постанову державним виконавцем прийнято на підставі статей 3, 4, 24, 25, 26 та 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення інших державних органів та рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами (пункт 7 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 5 Закон № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

Вимоги до виконавчого документа встановлені статтею 4 Закону № 1404-VIII.

Так, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Згідно частини п'ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною шостою статті 26 Закону № 1404-VIII встановлені підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Позивач в позовній заяві зазначає, що не отримував постанови Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві № 50811764 від 28.12.2016 та йому не відомо підстав стягнення суми в розмірі 3 200 грн. Також позивач вказує про недостовірність інформації, зазначеної в постанові про відкриття виконавчого провадження.

Проте суд позбавлений можливості надати оцінку правомірності дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, відповідності виконавчого документа вимогам Закону та дотримання строків прийняття виконавчого документа до виконання.

Ухвалою суду від 20 листопада 2017 року витребувано від відповідача завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №54932825, проте відповідач ухвалу суду не виконав, заперечень по суті заявлених позовних вимог не надав, в судове засідання не з'явився.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої, частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною другою статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду даної адміністративної справи відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 20 листопада 2017 року відстрочено позивачу сплату судового збору до прийняття рішення у справі.

30 листопада 2017 року представником позивача через канцелярію суду подано платіжне доручення № 2052 від 28 листопада 2017 року про сплату судового збору в розмірі 1 600 грн. Згідно даних Діловодства спеціалізованого суду, вказані кошти не зараховані органом казначейської служби як оплата судового збору, а тому поверненню не підлягають.

Враховуючи наведене та з огляду на те, що рішення у даній справі прийняте на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», сума судового збору в розмірі 1 600 грн. підлягає стягненню з Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" задовольнити повністю.

2. Скасувати постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 24 жовтня 2017 року № 54932825.

3. Стягнути з Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві () судові витрати в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. на користь Окружного адміністративного суду міста Києва (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському р-ні м.Києва, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897, рахунок отримувача - 4007, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача - 820019, код класифікації доходів бюджету - 22030101).

Відповідно до статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (стаття 295 Кодексу адміністративного судочинства України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (стаття 297 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя М.А. Бояринцева