Справа № 607/5960/17
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.12.2017 Справа №607/5960/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря Зубко О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №3 від 13.01.2017 року про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із виконання обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зобов`язавши відповідача провести виплату зазначеної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є ветераном десантних військ, військовим пенсіонером Збройних Сил України, учасником бойових дій, інвалідом 2-ї групи, а відтак у відповідності до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року. У 2016 році він звернувся до Тернопільського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, однак листом № 10/2/1921 від 08.02.2017 року комісаріат повідомив його про те, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленим протоколом №3 від 13.01.2017 року йому відмовлено у виплаті вказаної допомоги, з посиланням на те, що виплата одноразової допомоги передбачена Законом України №3597-ІV від 04.04.2006 року, який набув чинності 10.05.2006 року та не має зворотної сили, а також у зв`язку із тим, що зміна інвалідності відбулась понад дворічний термін, що згідно з ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №975 від 25.12.2013 року не дає підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності. Позивач вважає, вказане рішення відповідача протиправним та просить зобов`язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу, оскільки нормами законодавства, що регулює порядок призначення та виплати допомоги передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає і в тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержання каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Міністерства оборони України у судовому засіданні відносно позовних вимог заперечив та просить у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Вказав, що на день звільнення позивача з військової служби діяла редакція ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. Також зазначив, що первинно позивачу було встановлено 3-тю групу інвалідності 04.04.2011 року, а 2-гу групу інвалідності було надано ОСОБА_1 при повторному огляді 14.05.2014 року, тобто через 3 роки 1 місяць після первинного встановлення інвалідності. Частиною 4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з листопада 1979 року по 18.02.1988 року проходив військову службу в лавах Радянської Армії, що підтверджується випискою із наказу Яворівського районного військового комісара №33 від 18.02.1988 року.

У відповідності до свідоцтва про хворобу №30/3, виданого військово-лікарською комісією 21.01.1988 року у ОСОБА_1 діагностовано хронічний попереково-крижовий радикуліт, деформуючий артроз правого колінного суглоба без порушення функції. Вказане захворювання, отримане в період проходження військової служби. ОСОБА_1 визнано придатним до служби поза строєм в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

Після звільнення з військової служби, 04.04.2011 року під час первинного огляду органами МСЕК позивач був визнаний інвалідом 3-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10ААА №484599 від 04.04.2011 року.

У відповідності до витягу із протоколу №66 засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 02.12.2011 року у ОСОБА_1 діагностовано захворювання: нейроциркуляторна дистонія по змішаному типу, хронічний попереково-крижовий радикуліт з переважним ураженням першого крижового корінця справа, нерізко вираженими порушеннями чутливості, трофіки і рухів правої ноги; захворювання так, пов`язане із захистом Батьківщини. Захворювання деформуючий артроз правого колінного суглобу без порушення функції-так, пов`язане із проходженням військової служби.

13.05.2014 року під час повторного огляду МСЕК ОСОБА_1 встановлено 2-гу групу інвалідності, внаслідок захворювань, що пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10ААВ №667983 від 14.05.2014 року.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII(надалі-Закон № 2011-XII).

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Положеннями ч. 1 ст.9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону № 2011-XII у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі( смерті), інвалідності чи часткової втрати працездатності, без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні(або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві-гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 5 ч.2 ст.16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Аналогічні норми закріплені у п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року (надалі-Порядок №975).

У 2016 році ОСОБА_1 звернувся у Тернопільський обласний військовий комісаріат із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Листом №10/2/921 від 08.02.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про те, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленим протоколом №3 від 13.01.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що виплата одноразової допомоги передбачена Законом України №3597-ІV від 04.04.2006 року, який набув чинності 10.05.2006 року та не має зворотної сили, а також у зв`язку із тим, що зміна інвалідності відбулась понад дворічний термін, що згідно з ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року не дає підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності.

Пунктом «б» ч.1 с.16-2 Закону № 2011-XII( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

Згідно ч.4 ст.16-3 Закону № 2011-XII якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення обумовленої норми застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановленні інвалідності вищої групи.

Частиною 8 ст.16-3 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності-дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи з 13.05.2014 року в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Порядку №975, а тому наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №3 від 13.01.2017 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року №2-446а14 та від 21.04.2015 року та №21-131а15.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, аналізуючи досліджені докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підставними та підлягають до задоволення, шляхом визнання протиправним рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із виконання обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, оформленого протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №3 від 13.01.2017 року, зобов`язавши Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із виконання обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Суд вважає, що відповідно до положень ч.2 ст.9 КАС України з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, слід вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформлене протоколом №3 від 13.01.2017 року про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги.

У відповідності до ч.5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача в користь держави 640 грн. судового збору.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 6, 9, 19, 72 77, 139, 242 246, 255 КАС України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із виконання обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, оформлене протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №3 від 13.01.2017 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із виконання обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України, (м. Київ, Повітрофлотський проспект, ) судовий збір по справі у сумі 640 грн. в дохід держави.
Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич