Справа № 814/2357/17
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Справа № 814/2357/17

м. Миколаїв

13:00

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Западнюк К.А.,

представника позивача: Мезінова О.Г.,

представника відповідача: Гаргауна Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод", вул. Набережна, 64, с. Галицинове, Вітовський район, Миколаївська область, 57286
до відповідача:Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, вул. Дегтярівська, 11-г, м. Київ 119, 04119
про:визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 № ,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (надалі - Товариство або позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування прийнятого 25.10.2017 Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - Офіс або відповідач) податкового повідомлення-рішення № .

В обґрунтування позову Товариство вказало на недоведеність відповідачем факту порушення позивачем строку сплати суми грошового зобов'язання і, відповідно, на безпідставність застосування до Товариства штрафу.

Відповідач надав письмові заперечення проти адміністративного позову (арк. спр. 29-31), в яких зазначив, що Товариство, в порушення пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, не сплатило самостійно виявлену зайво заявлену та відшкодовану суму податку на додану вартість (106 603 грн.) та нараховані штрафні санкції у розмірі 3% від цієї суми (3 198 грн.). Несвоєчасна сплата суми 109 801 грн. стала підставою для застосування штрафу в розмірі 10% - 10 980,10 грн.

В судовому засіданні представник Товариства вимоги адміністративного позову підтримав, представник Офісу просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

04.10.2017 посадова особа Офісу оформила акт № 3386/28-10-41-09/33133003 «Про результати камеральної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства при отриманні суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у вересні 2015 по декларації за січень 2013» (надалі - Акт, арк. спр. 10-11). Як вказано в Акті, « 21.09.2015 в ІКП відображено подану ТОВ «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД» податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2015 (вх. № від 18.09.2015), в якій підприємством задекларовано ПДВ до відшкодування в сумі 83 573 330 грн. Податковий борг, який обліковувався в ІКП платника було враховано за рахунок зазначеної декларації. За результатами погашення боргу в автоматичному режимі розрахована штрафна санкція у розмірі 10 відсотків на суму 10 980,10 грн.».

Також в Акті відповідач вказав, що позивач порушив пункт 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, а саме «… порушено алгоритм подання уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість в зв'язку з самостійно виявленою помилкою за січень 2015 (вх. № від 13.08.2015)».

Податковим повідомленням-рішенням від 25.10.2017 № (надалі - Рішення, арк. спр. 12), Офіс, з посиланням на порушення Товариством пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, застосував до Товариства штраф в сумі 10 980,10 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів, 13.08.2015 Товариство подало уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2015 року (надалі - уточнюючий розрахунок, арк. спр. 13-15). Цим уточнюючим розрахунком позивач змінив рядки 20 (від'ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду), 20.3 (збільшено залишок/зменшено від'ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу - на підставі податкового повідомлення-рішення від 06.08.2015 № ), 23 (сума від'ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 Податкового кодексу на момент подання податкової декларації), 23.2 (сума від'ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 Податкового кодексу на момент подання податкової декларації, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку) декларації з ПДВ за січень 2015 року. Таким чином, Товариство визначило, що за декларацією за січень 2015 року бюджетному відшкодуванню підлягає сума 79 983 217 грн., що на 106 603 грн. менше, ніж було заявлено у декларації за січень 2015 року.

Відповідно до Акта, позивач отримав відшкодування з ПДВ за січень 2015 року (період, що коригувався уточнюючим розрахунком), 23.03.2015.

Як вказано у пункті 50.1 статті 50 Податкового кодексу України (Внесення змін до податкової звітності), у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобовязаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

В рядку 25.3 уточнюючого розрахунку Товариство заявило суму штрафу, нараховану платником самостійно у зв'язку з виправленням помилки, - 3 198 грн. (3% від суми 106 603 грн.).

Відповідно до наданого відповідачем витягу з інтегрованої картки платника по коду класифікації доходів бюджету 14010100 з 01.08.2015 по 30.09.2015 (надалі - ІКП, арк. спр. 35-39), станом 13.08.2015 (день подання уточнюючого розрахунку) у Товариства рахувалася переплата з ПДВ в сумі 201 357 733 грн. В результаті відображення в ІКП уточнюючого розрахунку 13.08.2015: суму переплати було зменшено на 106 603 грн. (з 201 357 733 грн. до 201 251 130 грн.), суму переплати було зменшено на 3 198 грн. (з 123 651 204 грн. до 123 648 006 грн.).

Згідно з чинною станом на 13.08.2015 редакцією пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України:

джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що 13.08.2015 (одночасно з поданням Товариством уточнюючого розрахунку) відбулась сплата (шляхом зменшення наявної станом на 13.08.2015 суми переплати) грошового зобов'язання в сумі 106 603 грн. та сплата (шляхом зменшення наявної станом на 13.08.2015 суми переплати) штрафу в сумі 3 198 грн.

В зв'язку з цим суд визнав недоведеними висновки Офісу про недотримання позивачем вимог пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України та про порушення Товариством правил сплати (перерахування) податків.

Також суд визнав безпідставними доводи відповідача про те, що Товариство мало сплатити суму 109 801 грн. 18.09.2015 (дата фактичного виконання судового рішення у справі № 814/2276/13-а про стягнення з Державного бюджету на користь позивача ПДВ в сумі 51 981 777 грн. за декларацією з ПДВ за січень 2013 року). Як зазначено в Акті та у письмових запереченнях проти адміністративного позову, суми 106 603 грн. та 3 198 грн. «… були враховані за рахунок наявної переплати з податку на додану вартість, яка утворилась по податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2013 …після відшкодування підприємству … за січень 2013 в сумі 51 981 777 грн. у підприємства виник податковий борг в розмірі 109 801 грн. 21.09.2015 в ІКП відображено подану ТОВ «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД» податкову декларацію … за серпень … в якій підприємством задекларовано ПДВ до відшкодування в сумі 83 573 330 грн. Податковий борг, який обліковувався в ІКП платника було враховано за рахунок зазначеної декларації …». За твердженнями відповідача, дата виникнення податкового боргу - 18.09.2015 (дата отримання позивачем суми відшкодування за січень 2013 року), дата його погашення - 21.09.2015 (дата відображення відповідачем декларації Товариства за серпень 2015 року).

По-перше, як вказано вище, згідно з даними ІКП, виконання Товариством вимог пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, відбулось 13.08.2015.

По-друге, як вказано вище, сума наявної станом на 13.08.2015 переплати в декілька разів перевищувала суму декларації за січень 2013 року.

По-третє, декларацію за серпень 2015 року Товариство подало 18.09.2015 (про що чітко вказано в Акті), і те, що відображення показників цієї декларації в ІКП відбулося 21.09.2015, цей факт жодним чином не спростовує.

По-четверте, згідно з даними ІКП, 18.09.2015 Товариство отримало відшкодування за січень 2013 року в сумі 51 871 976 грн. (а не в сумі 51 981 777 грн., як було вказано в судовому рішенні у справі № 814/2276/13-а), і різниця дорівнює саме 109 801 грн.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 25.10.2017 № .

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» судовий збір у сумі 1600 грн., сплачений платіжним дорученням від 09.11.2017 № 06134, за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Птичкіна

Постанова оформлена у відповідності до статті160 КАС України

та підписана суддею 19 грудня 2017 року