Справа № 425/3285/17
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2018-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2018 Провадження №2-а/425/19/18

Справа №425/3285/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., розглянувши в порядку скроченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Луганській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (адреса місця проживання: 93008, місто Рубіжне Луганської області, вулиця Будьонного,б.143) 14 грудня 2017 року звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до Управління патрульної поліції в Луганській області (93100, м.Лисичанськ, вулиця Штейгерська,8) яким просить скасувати постановуцього управління від 19 вересня 2017 року (серії БР№853400), якою на неї було накладено штраф у розмірі 255 гривень. Підставою позову вказує те, що дії, які передували складанню постанови поліцейським цього управління були неправомірними, оскільки подія і склад правопорушення в її діях відсутній, а також було порушено процедуру розгляду справи.

У судове засідання для розгляду справи по суті, сторони не з'явились. Через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області, позивач подала заяву, якою просила суд розглянути справу без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а відповідач подав заперечення на позов, яким серед іншого, теж просив розглянути справу без його участі.

За таких обставин, а також в силу положень частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача полягала у тому, що 19 вересня 2017 року інспектором патрульної поліції було винесено постанову серії БР №853400 про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 гривень. Відповідно до змісту вказаної постанови, вона здійснила зупинку ближче ніж 10 метрів до пішохідного переходу. Вважає дану постанову незаконною, оскільки вона зробила вимушену зупинку, з причини раптового запаморочення в голові для того, щоб випити ліки. Доводи про те, що її автомобіль знаходиться далі ніж 10 метрів від пішохідного переходу, а також те, що зупинка була вимушена інспектором було залишено поза увагою. Також при складанні постанови відповідач допустив такі порушення: не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення; незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю; позбавив її можливості скористатися в повному обсязі своїми правами передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення; порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, передбачені статтями 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення; було відмовлено у праві на правову допомогу. Як наслідок, вважає, що постанову слід скасувати.

Позиція ж відповідача, з огляду на зміст поданих ним заперечень, полягала у тому, що 19 вересня 2017 року, приблизно о 16 годині 35 хвилин, під час несення служби з нагляду за дорожнім рухом та охорони громадського порядку було встановлено порушення вимог пункту 15.9. (г) Правил дорожнього руху України (а саме, зупинка забороняється: на пішохідних переходах і ближче 10 метрів від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі) водієм транспортного засобу марки «Nissan Tiida», ОСОБА_1. Враховуючи, що за вказане правопорушення передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень, що встановлено частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №853400. При підготовці до розгляду справи всі передбачені законом питання були вирішені, а тому підстави для скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення відсутні.

А суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:

Дев'ятнадцятого вересня 2017 року інспектором Управління патрульної поліції в Луганській області Жиділовим Владиславом Олеговичем було складено постанову серії БР №853400 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 гривень, за порушення нею вимог пункту 15.9. (г) Правил дорожнього руху України (а саме, зупинка забороняється: на пішохідних переходах і ближче 10 метрів від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі) як водієм транспортного засобу марки "Nissan Tiida" (а.с.10-15, 25-26).

Вказану постанову ОСОБА_1 відмовилась підписувати та заявила клопотання про розгляд справи в Управлінні патрульної поліції в присутності її адвоката. Але інспектор їй відмовив у зазначеному клопотанні, мотивуючи це тим, що розгляд справи вже завершено (а.с.29).

Проте вважаючи названу постанову такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом (а.с. 2-7,10-15).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодився із рішенням суб'єкта владних повноважень в особі відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував такі норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів:

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А згідно з частинами 2 і 3 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Тому, аргументи позивача, які стосуються порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд вважає юридично вагомими і такими, що слід оцінити у першу чергу.

1. Щодо неможливості розгляду справи позивача на місці вчинення правопорушення, які ґрунтуються на рішенні Конституційного суду України.

Дійсно, рішенням від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, Конституційний Суд України вирішив, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте визначальним у цьому рішенні, про що зазначено у ньому самому є те, що офіційне тлумачення частини 1 статті 276 КУпАП надано в аспекті порушеного у конституційному поданні питання.

А воно, згідно змісту конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке наведено у пункті 1 цього ж рішення, полягало у тому чи дозволяє частина 1 статті 276 КУпАП здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення одразу після складення протоколу про таке правопорушення.

Варто додати, що на той час стаття 258 КУпАП не передбачала, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП або ж іншими словами адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, міг не складатись.

І тому, про що зазначив Конституційний Суд України у пункті 2.2. свого рішення, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належало до різних стадій адміністративного провадження.

Але при цьому, у пункті 2.3. того ж рішення, Конституційний Суд України аналізуючи положення статті 258 КУпАП вказав на існування так званого „скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення", тобто провадження за адміністративними правопорушеннями, накладання стягнення за якими відбувається саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. І перелік таких випадків прямо передбачений статтею 258 КУпАП, тобто коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

З часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України, стаття 258 КУпАП була змінена законодавцем, і на момент 19 вересня 2017 року, вона прямо передбачала у частині 2, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

А згідно з положеннями частини 1 статті 222 КУпАП, саме до компетенції Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачений частиною 1 статті 122 КУпАП.

Отже, законодавець змінив статтю 258 КУпАП таким чином, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 122 КУпАП, тепер відбувається у так званому „скороченому провадженні", тобто на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу.

І хоча частина 5 статті 258 КУпАП передбачає, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол, на випадки притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - це правило не поширюється.

Таким чином, положення частини 1 статті 276 КУпАП, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, відповідачем були застосовані правильно, а підстави погодитись із тим, що відповідач не міг розглянути справу позивача на місці вчинення ним адміністративних правопорушень - не має.

2. Щодо дотримання відповідачем вимог про розгляд справи, у порядку встановленому статтями 278, 279 КУпАП.

Положення статті 278 КУпАП передбачають, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

З наданого відповідачем аудіовідеозапису не вбачається, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була розглянута з дотриманням основних, але дуже важливих вимог щодо процедури розгляду справи, які передбачені статтями 278, 279 КУпАП (будь-яких доказів дотримання встановленої законом процедури розгляду справи, суду не надано).

Але саме відповідач повинен надати суду докази правомірності прийнятого ним рішення, куди, безперечно, входить і питання дотримання процедури прийняття рішення у справі про адміністративне правопорушення, що встановлена законом.

3. Щодо реалізації позивачем прав, передбачених статтею 268 КУпАП.

В силу положень статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Наданий відповідачем аудіовідеозапис вказує на те, що ОСОБА_1 неодноразово заявляла клопотання про необхідність надання їй часу для реалізації вказаних прав, в силу її похилого віку, але у цьому їй було відмовлено, і хоча така відмова була вмотивована тим, що розгляд справи вже закінчено, відомості аудіовідеозапису свідчать про зворотнє.

4. Щодо права на захист позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В силу положень частини 1 статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Для реалізації вказаних конституційних положень, кожній особі гарантуються використання такого права і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки це передбачено прямо і положеннями частини 1 статті 268 (права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності), і положеннями частини 2 статті 279 КУпАП, за якими особа, яка розглядає справу роз'яснює особам, які беруть участь у справі їх права і обов'язки.

При цьому суд нагадує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено статтею 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з цим, в силу положень частини 2 статті 77 КАС України, у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Але суду не надано доказів того, що відповідач як особа, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення відносно позивача, право скористатись правовою допомогою роз`яснив, а головне забезпечив можливість нею скористатись, речовий доказ взагалі вказує на те, що цього зроблено не було (хоча про правову допомогу позивач заявляла неодноразово), а це, є істотним порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та обмеження права на захист особи у його процесуальному аспекті.

Згідно з частинами другою і третьою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. А застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Тож з огляду на це та те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення на основі та із дотриманням передбаченої процедури її розгляду є обов`язковою передумовою прийняття рішення у таких справах, порушення такої процедури, якщо вони є істотними, є самостійною та безумовною підставою для скасування рішення, яке прийнято за таких умов.

А зважаючи на встановлені судом порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, які суд, у їх сукупності, вважає істотними, постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийняту за таких умов, слід скасувати.

В силу положень частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тож з огляду на це та те, що суд скасовує рішення суб`єкта владних повноважень, але справа про адміністративне правопорушення відносно позивача була розглянута відповідачем на місці (як вважав останній, вчинення правопорушення), а не за місцем його вчинення, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 дозволило б суду надіслати справу на новий розгляд до органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, і розглянути справу ще раз. Проте у цьому випадку, суду не залишається нічого іншого, окрім як справу закрити.

Тож зважаючи на викладене, суд констатує, що позовні вимоги про скасування постанови підлягають задоволенню, а справу слід закрити.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,286,292-297Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Луганській області про скасування рішення у вигляді постанови у справі про адміністративне правопорушення- задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення (серія БР №853400) від 19 вересня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень, а також закрити справу про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат - не проводити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області.

Повний текст складено 05 січня 2018 року.

Суддя - Д.С. Коваленко