Справа № 308/7890/17
Суддя: Придачук О. А.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря - Бомбушкар В.П.

представника позивача - Романюк М.Г.

відповідача - ОСОБА_2

перекладача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки В»єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення,-

ВСТАНОВИВ:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеним адміністративним позовом мотивуючи його тим, що 12.08.2017 року відповідач незаконно поза пунктом пропуску перетнула державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районі прикордонного знаку № 172, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця», однак після незаконного перетину кордону була затримана представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 12.08.2017 року, в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб передана на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні.

Позивач вказує, що відповідач підстав для законного перебування на території України немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів, достатніх для повернення до країни походження, або внесення застави немає, є всі підстави вважати, що відповідач не в змозі самостійно залишити територію України. А тому позивач просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази суд проходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного.

За приписами ч. 6 ст. 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 183-7 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2017 року відповідач громадянка В»єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, незаконно, поза пунктами пропуску, перетнула державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районі прикордонного знаку 172, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця», однак після незаконного перетину кордону була затримана представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 12.08.2017 року, в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб була передана на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документів, які давали б відповідачу підстави для законного перебування на території України немає.

Вказані обставини підтверджуються копіями протоколу про адміністративне затримання відповідача від 12.082017 року, протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 12.08.2017 року, протоколу прикордонно-представницької зустрічі помічника Прикордонного Уповноваженого України і помічника Уповноваженого Словацької Республіки, яка відбулася 12.08.2017 року та акту про приймання-передавання особи від 12.08.2017 року.

Представлені позивачем докази свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Однак, вибравши незаконний спосіб потрапити до країн Західної Європи, усвідомлюючи, що для досягнення цієї мети порушуватиме законодавство України, відповідач своїми діями грубо та свідомо порушив законодавство України.

Своїми діями громадянка В»єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідомо порушив законодавство України, а саме ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 9 Закону України «Про державний кордон України.

Частиною 3 статті ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст. 23 цього Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

14.08.2017 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону щодо громадянки В»єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнято рішення про примусове повернення за межі України відповідача та його розміщення у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, копія якого є в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів влади не звертався.

Відповідно до положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному вїзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців і осіб без громадянства».

Згідно із частиною 1 ст. 29 «Про правовий статус іноземців і осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Частиною третьою ст. 29 цього Закону визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до підпункту 1 частини 1 ст. 9 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В»єтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 р. було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В»єтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 р. в м. Нью-Йорку.

Процедура реадмісії громадян В»єтнаму визначена ст.4 цієї Угоди. Відповідач підлягає видворенню не за процедурою передбаченою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців і осіб без громадянства» та ст. 183-7 КАС України, а за процедурою, визначеною ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців і осіб без громадянства» та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В»єтнам про реадмісію громадян обох держав від 25.09.2007 р., ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В»єтнам про реадмісію громадян обох держав».

Окрім зазначеного, наказом МВС України та Адміністрацією Державної прикордонної служби України № 158 від 16.02.2015 р. затверджено Інструкцію про порядок дій органів внутрішніх справ та органів охорони державного кордону з реалізації положень Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб.

Однак, позивачем визначена законодавством процедура не застосована.

Враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що позивачем не застосовувалась до відповідача процедура реадмісії, яка має бути застосована у даному випадку, суд приходить до висновку, що правових підстав для примусового видворення громадянки В»єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України не має, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців і осіб без громадянства», ст.ст. 9, 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-7, 256 ч.2 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки В»єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя О.А. Придачук