Справа № 642/5636/17
Суддя: Євтіфієв В. М.
Дата ухвалення: 2018-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

"02" січня 2018 р.

Ленінський районний суд м. Харкова
РІШЕННЯ
іменем України
02 січня 2018 року Справа № 642/5636/17;

Провадження 2-а/520/520/17
Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Євтіфієв В. М., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд:визнати протиправною відмову МО України в призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; скасувати рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про

відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , оформлене пунктом 9 протоколу № 105 від 06.10.2017 року; зобов`язати МО України прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. (далі Порядок № 975), у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_2 ; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи ОСОБА_2 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів МО України; зобов`язати МО України подати звіт про виконання постанови суду протягом 45 днів з дня набрання нею чинності.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 1982 року по 1984 року та приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан. Центральною військово-лікарською комісією МО України встановлено, що поранення голови та контузія, отримані позивачем при виконанні обов`язків служби, та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії - позивачу вперше з 23.10.2013 року встановлена третя група інвалідності. З 08.11.2016 року позивачу встановлена 2-а група інвалідності з тих же підстав.
У зв`язку з цим позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_4 про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 2-ї групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.
06.10.2017 року Комісієюї МО України прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивачу встановлена пізніше, ніж через 3 місяці після звільнення зі служби.
Вважає рішення комісії МО України від 06.10.2017 р. про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.
Відповідач МО України не надав заперечення проти позову, копію адміністративного позову з додатками отримав на руки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про поштове відправлення.
Відповідач Харківський ОВК надав суду заперечення проти позову, вважає, що провадження по справі підлягає закриттю в частині позовних вимог до Харківського ОВК з тих підстав, що судом вже розглядались аналогічні вимоги у іншій справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач ОСОБА_2 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 11.10.1982 року по 19.11.1984 року, в тому числі з 17.12.1982 року по 19.11.1984 року приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан в складі в/ч пп НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 , довідкою Дзержинського РВК м. Харкова.
Згідно витягу з протоколу № 667 від 20.03.2013 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв множинне вогнепальне осколкове поранення голови (контузія головного мозку 1983 р.) та наступні захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Згідно Виписки із акта огляду МСЕК серії 10ААБ № 187446 від 06.11.2013 року внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії - позивачу вперше з 23.10.2013 року встановлена третя група інвалідності на строк до 23.10.2016 року.
З 08.11.2016 року позивачу з тих же підстав встановлена 2-а група інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 459169 від 21.11.2016 року.
У зв`язку з цим позивач звернувся із заявою до відповідача - Харківського ОВК - про призначення йому одноразової грошової допомоги у відповідності з приписами ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з встановленням йому 2-ї групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.
Листом Харківського ОВК № 2715/ВСЗ від 30.10.2017 року позивач був повідомлений про рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.10.2017 року. Вказаним рішенням позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з ч. 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, яка діяла на час первинного встановлення інвалідності, а також підпункту 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги…, затвердженого постановою КМ України від 28.05.2008 року № 499, одноразова грошова допомога військовослужбовцям строкової служби призначається в разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце і період проходження служби, настала не пізніше, ніж через 3 місяці після звільнення зі служби. Позивачу інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби.
Суд вважає, що рішення Комісії Міністерства оборони України від 06.10.2017 р. про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 є протиправним.

Статтею 1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону - дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 вказаного Закону (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на час встановлення позивачу 2 групи інвалідності, встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п. 4 - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
При цьому розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності другої групи становить суму 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб (п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону). Отже, право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ними під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, незалежно від часу настання інвалідності, а тому право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний правовий висновок у спорах цієї ж категорії вже висловлювався Верховним Судом України у постановах від 18.11. 2014 р. (справа №21-446а14) та від 21.04.2015 р. (справа №21-135а15).
Комісією МО України при розгляді документів позивача залишена поза увагою та обставина, що позивачу змінена групи інвалідності з третьої на другу з 08.11.2016 р. Разом з тим, вказана обставина визнається у поданих суду запереченнях проти позову. Оскільки третя група інвалідності була встановлена позивачу вперше з 06.11.2013 р., але при цьому одноразова грошова допомога йому не виплачувалась на спірні правовідносини поширюються норми Порядку № 975, оскільки вони набрали чинності з 24.01.2014 р., тобто до дати встановлення позивачу іншої групи інвалідності.

Така правова позиція висловлювалась Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалі від 30.05.2016 р., справа № К/800/11300/16.

Отже, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи.
За таких обставин ствердження відповідача МО України про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що інвалідність йому встановлена понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби безпідставні та протиправні.
Суд зазначає, що згідно п. 13 Порядку № 975 - керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Зважаючи, що рішення комісією МО України приймається за результатом розгляду документів заявника, а такі документи позивача повернуті Харківському ОВК разом з рішенням про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги - суд вважає вимогу щодо зобов`язання Харківського ОВК повторно направити документи позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України обгрунтованою.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 р. «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції.
Частиною 1 статті 2 КАС України, встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Судом вбачається, що відповідач МО України в порушення Конституції України, законодавства України, підзаконних нормативно - правових актів незаконно та необґрунтовано відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги, що дає підстави для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на викладене, зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не є втручанням в дискреційні повноваження МО України.

При вирішенні справи суд враховує, що спосіб захисту порушених прав позивача має бути ефективним, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі не надали суду доказів, що діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, звертаючись до суду із позовом, порушив питання про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Відповідно до ч. 1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обовя`зок суду про зобов`язання подати суб`єкта владних повноважень звіт про виконання судового рішення, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, з відповідачів необхідно стягнути судовий збір у рівних частках з кожного, що складатиме загальну суму 640 (шістсот сорок) грн.

Керуючись статтями 19, 22, 46 Конституції України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», статтями ст.ст. 6-9, 77, 257, 244-246, 262, 263, 382 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову МО України в призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Скасувати рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , оформлене пунктом 9 протоколу № 105 від 06.10.2017 року.

Зобов`язати МО України прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців,військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р., у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_2 .
Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат повторно направити документи ОСОБА_2 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ); Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т. Провітрофлотський, 6, ) судовий збір в рівних частках з кожного, що складатиме суму 640 (шістсот сорок) грн.

Постанова може бути оскаржена сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня ії проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. М .Євтіфієв