Справа № 546/903/17
Суддя: Беркута Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 546/903/17
Провадження № 2-а/546/35/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року місто Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Беркути Л.Г.
при секретарі - Захарченко Л.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Решетилівка справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області про скасування рішення про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої дитини та зобов`язання вчинити певні дії, третя особа Служба у справах дітей Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, -
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області про скасування рішення про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої дитини та зобов`язання вчинити певні дії, третя особа Служба у справах дітей Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, посилаючись на наступне.
Позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить її матері ОСОБА_2 на праві приватної власності. ОСОБА_2 , як власник вищезазначеної квартири, надала письмову згоду на проживання та реєстрацію місця проживання своєї онуки ОСОБА_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1
31 липня 2017 року позивач звернулася до Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради з заявою про реєстрацію місця проживання її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею, однак ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації місця проживання її дитини, посилаючись на те, що відсутня письмова згода другого з батьків, рішення суду або рішення органу опіки та піклування про реєстрацію місця проживання дитини.
03 жовтня 2016 року шлюб між нею ОСОБА_4 , який є батьком їхньої дитини - ОСОБА_3 , було розірвано. ОСОБА_4 не дає їй згоди на реєстрацію постійного місця проживання дитини, з дня свого народження і до цього часу вона ще не мала реєстрації постійного місця проживання. ОСОБА_4 від витрат пов`язаних з утриманням дитини та вихованням їх дочки ухиляється, добровільно допомоги не надає. Заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року з ОСОБА_4 було стягнено аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання та на утримання їх малолітньої доньки.
Спору між нею та ОСОБА_4 , як батьком та матір`ю дитини, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 немає. На даний момент ОСОБА_4 перебуває за кордоном, долею доньки не цікавиться, тим самим усунувшись від виконання обов`язків, передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України, що унеможливлює отримання позивачем письмової згоди ОСОБА_4 на реєстрацію їх дитини за місцем проживання матері.
Відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за місцем фактичного проживання суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, у зв`язку з чим вона і вимушена звернутися до суду з даним позовом.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. /а.с. 50/
Представник відповідача Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнають та проти задоволення позову не заперечують. /а.с. 49/
Представник третьої особи Служби у справах дітей Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні питання покладаються на розсуд суду. /а.с. 44/
Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України, якщо всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи без їх участі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами
Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що спірні відносини склалися внаслідок відмови посадових осіб Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області зареєструвати місце проживання малолітньої дитини позивача ОСОБА_3 за адресою місця реєстрації позивачки.
При цьому, єдиною підставою для відмови відповідача у реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивачки за місцем проживання матері є відсутність письмової згоди батька дитини на виконання вказаних дій, обов`язковість надання якої відповідач обґрунтовує з посиланням п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207.
Статтею 6 КАС України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30 липня 2015 року / а.с.6/.
ОСОБА_5 надала згоду на проживання та реєстрацію постійного проживання її онуки ОСОБА_3 , разом з ОСОБА_1 в її квартирі, яка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується заявою ОСОБА_5 від 31.07.2017 року та договором купівлі-продажу від 05.09.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 435. /а.с.а.с. 10, 12/.
31 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради з заявою про реєстрацію місця проживання її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.11/.
Однак їй було відмовлено у реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не подала необхідних документів для реєстрації місця проживання її малолітньої доньки, а саме письмової згоди другого з батьків, рішення суду або рішення опіки та піклування, що підтверджується листом довідкою Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради № 02-32/1118 від 31 липня 2017 року. /а.с. 13/.
Заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2016 року по справі № 546/758/16-ц, шлюб, укладений 09 січня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , розірвано /а.с.14/.
07 грудня 2016 року заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області по справі № 546/446/16-ц, з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання та на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_3 /а.с.15-16/.
Згідно акту обстеження від 24 липня 2017 року за адресою: АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_1 проживала без реєстрації її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою № 02-23/480 від 25 липня 2017 року, виданою Покровською сільською радою Решетилівського району Полтавської області. /а.с. 17/
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , її дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації разом з матір`ю ОСОБА_1 за вищевказаною адресою, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов станом на 09 серпня 2017 року та Довідкою Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 11 серпня 2017 року. /а.с.а.с. 18, 19/
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Згідно з п. 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 р. №1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421 (далі по тексту - Порядок № 1077), для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

Пунктом 2.3 Порядку № 1077 встановлено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто.

При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки.

До адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України надсилаються відомості про реєстрацію місця проживання того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, у графу 14 цих відомостей вноситься інформація про дитину (прізвище, ім`я, по батькові, стать, дата і місце народження).

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 (далі по тексту - Правила № 207), також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Крім того, згідно з ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (ч.6 ст.8 КАС України).

Як зазначено у статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. N 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Хабровські проти України» від 17.01.2016 року Суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов`язки, властиві ефективному "дотриманню" права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

Крім того, Суд послідовно встановлював, що позитивний обов`язок держави за статтею 8 Конвенції включає в себе право батьків на доступ до засобів, що дають їм можливість возз`єднатися з їхніми дітьми, та обов`язок національних органів вживати таких засобів. Проте обов`язок національних органів вживати таких засобів не є абсолютним, оскільки возз`єднання одного з батьків із дітьми, які певний час проживали разом з іншим із батьків, може не відбутися відразу, а може вимагати підготовчих заходів. Будь-який обов`язок застосовувати примус у цій сфері повинен обмежуватися, оскільки повинні враховуватися інтереси та права і свободи усіх причетних, а конкретніше - слід чинити в найкращих інтересах дитини та з дотриманням її права за статтею 8 Конвенції.

У справах, пов`язаних з виконанням рішень у сфері сімейного права, Суд неодноразово встановлював, що вирішальним є те, чи вжили національні органи усіх необхідних для сприяння виконанню заходів, що можуть обґрунтовано вимагатися за особливих обставин кожної справи. Розглядаючи питання про те, чи становило невиконання рішення суду недотримання права заявника на повагу до сімейного життя, Суд повинен забезпечувати справедливий баланс між інтересами усіх причетних осіб та загальним інтересом забезпечення дотримання верховенства права.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України "Про охорону дитинства" (Преамбула Закону).

Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як встановлено статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У відповідності до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

Як визначено частиною 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Крім того, приписами ст. 156 Житлового кодексу України передбачено право на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей, без згоди інших співвласників житлового приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час батько малолітньої дитини її долею не цікавиться, тим самим усунувшись від виконання обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, що уможливлює отримання позивачем письмової згоди батька на реєстрацію дитини за місцем проживання матері.

Будь - яких обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір`ю дитини, щодо визначення її місця проживання, судом не встановлено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивача за місцем фактичного проживання суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач по справі, відмовляючи у здійсненні реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_3 за місцем проживання матері, хоча й діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений пунктами 11, 18 Правил № 207, однак без урахування інтересів дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дітей та Закону України «Про охорону дитинства».

Враховуючи викладене, суд вважає, що вищезазначене рішення відповідача у спірних відносинах не може бути визнаним правомірним, оскільки прийняте без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з використанням повноважень не з тією метою, з якою вони надані.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, за необхідне позовні вимоги Іщенко А,А, задовольнити.

Керуючись ст. 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 3, 8, 11 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. N 789-XII, ст.ст. 2, 6, 8-11, 69-71, 86, 122, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати рішення Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Полтавської області від 31 липня 2017 року про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати Виконавчий комітет Решетилівської селищної ради Полтавської області зареєструвати місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері дитини ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Решетилівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя