Справа № 707/1671/17
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2018-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 707/1671/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Смоляр О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Василенка Я.М., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 04 грудня 2017 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання неправомірними дій та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про стягнення виконавчого збору від 08.08.2017 в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати неправомірними;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54441811 від 08.08.2017.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 04 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.08.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Лисенко М.А. винесено постанову ВП № 54441811 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 707/3103/16-а, виданим 27.07.2017 року Черкаським районним судом Черкаської області, про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок пенсії по втраті годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням довідок про грошове забезпечення, виданих військовою прокуратурою Центрального регіону України від 15.11.2016 №8/134ПФ вих. 16 та №8/135ПФ вих. 16, починаючи з 27.06.2016 та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку, з урахуванням вже виплачених сум.

Частиною 3 вказаної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Посилаючись на ту обставину, що при виконанні судових рішень про стягнення періодичних платежів виконавчий збір з боржника не стягується, а також те, що призначення пенсії за виконавчим листом № 707/3103/16-а не відноситься до повноважень Головного управління, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

Перевіряючи законність та обґрунтованість такого висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положень частини 5 статті 26 вказаного Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 цього Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною 5 визначено випадки, у яких виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець зобов'язаний прийняти рішення про стягнення виконавчого збору, крім випадків, коли такий не підлягає стягненню.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження в частині про стягнення виконавчого збору, зокрема, посилається, на п. 1 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавчий збір не стягується при виконанні рішень про стягнення періодичних платежів, яким є пенсія.

Колегія суддів погоджується з доводами щодо того, що пенсія відноситься до періодичних платежів, проте, позивачем не враховано, що судовим рішенням, яке виконується, було вирішено питання про зобов'язання пенсійний орган провести перерахунок та виплатити пенсію, а не стягнути її, що не є тотожними поняттями.

При цьому, слід враховувати, що рішення про стягнення відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконуються органами державної Казначейської служби України.

З огляду на викладене, посилання апелянта на п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковим, оскільки вказане положення Закону до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Частиною 9 ст. 27 Закону України «Про виконавчий збір» встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Станом на час розгляду справи виконавче провадження не закінчене, а тому вказана правова норма застосуванню до спірних правовідносин також не підлягає.

Посилання апеляційної скарги позивача на ту обставину, що перерахунок та виплата пенсії, які судовим рішенням, що виконується, зобов'язано провести Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, не відноситься до компетенції Головного управління, колегія суддів відхиляє, оскільки у виконавчому листі боржником зазначено саме Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

З огляду на викладене, в суду відсутні підстави для скасування спірної постанови державного виконавця в оскаржуваній частині, оскільки така постанова є законною та обґрунтованою.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 287, 311, 316, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.

Постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді Я.М. Василенко
О.О. Костюк

Повний текст постанови складено 04.01.2018