Справа № 442/7990/17
Суддя: Хомик А. П.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/7990/17
Провадження № 2-а/442/274/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді - Хомика А.П.,

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Дрогобицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області призначило йому пенсію по віку на підставі поданих усіх необхідних документів у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005p. № 22-1 з 09.08.2017р.

При призначенні пенсії по віку Управління не повідомляло його про наявність у нього права на отримання грошової допомоги згідно із п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як і про будь-які рішення з цього питання.

Лише після його заяви Управління повідомило листом від 13.10.2017р. №Н-77, про те, що йому відмовлено в призначенні грошової допомоги в розмірі 10 пенсій при призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з тим, що посаду викладача в позашкільних навчальних закладах не передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Вважає, що дії Управління про відмову у призначенні та виплаті йому грошової допомоги згідно п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є неправомірним. Відтак, з метою захисту своїх прав змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, представник подав клопотання про розгляд справи у їхній відсутності, позов підтримують з підстав, викладених у позовній заяві, просять його задоволити.

Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, подав письмове заперечення, в якому просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 41 КАС України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У відповідності до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюється КМУ. Постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1191 затверджено порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати. Відповідно до п.2 вказаного порядку, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до п. 5 вказаного порядку грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеною Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до п. 6 вказаного порядку, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення. Відповідно до п. 7 вказаного порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Із копії трудової книжки вбачається, що стаж позивача на момент звернення до суду, складає понад тридцять п'ять років на посадах передбачених пунктами «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зокрема: з 01.09.1978р. по 15.11.1980р. - викладач по класу скрипки Дитячої музичної школи №23; з 29.08.1981р. по 01.05.1982р. - артист камерного оркестру Закарпатської філармонії; з 05.05.1982р. по 02.12.1983р. - служба в рядах Радянської армії; з 05.01.1984р. - по 03.07.1992р. - викладач скрипки та керівник ансамблю скрипалів Трускавецької школи мистецтв; з 03.07.1992р. - по 09.08.2017р. (день призначення пенсії по віку) - директор Трускавецької школи мистецтв.

З вище наведеного вбачається, що стаж роботи позивача на посадах визначених пунктами «е»-«ж» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» складає понад 35 років.

Листом від 13.10.2017р. №Н-77 відповідача повідомлено про те, що йому відмовлено в призначенні грошової допомоги в розмірі 10 пенсій при призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з тим, що посаду викладача в позашкільних навчальних закладах не передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту га обсягу існуючих прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст.44 Конституції України).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, зокрема Рішення Конституційного Сулу України від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, згідно пункту 3.4 якого вказано, що Конституційний Суд України, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесеним змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

Згідно п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року 909, що також підтверджується положеннями ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» відповідно до якої педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу робот не менше ніж 25 років.

Згідно ст. ст.12, 15 Закону України «Про позашкільну освіту» позашкільні навчальні заклади можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, cтанцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, початкових спеціалізованих мистецьких навчальних закладів (шкіл естетичного виховання), спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів інвалідів, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.

Позашкільна освіта у позашкільних навчальних закладах може здійснюватися за такими напрямами: художньо-естетичний, який забезпечує розвиток творчих здібностей, обдарувань та здобуття вихованцями, учнями і слухачами практичних навичок, оволодіння знаннями в сфері вітчизняної і світової культури та мистецтва.

У відповідності до ст.21 цього ж Закону педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Згідно ст.29 Закону України «Про освіту» позашкільна освіта разом із загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами становить структуру освіти в Україні.

На підставі п. 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 433 від 06.05.2001 року, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші), належать до позашкільних навчальних закладів.

У відповідності до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановю Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, посади директора, заступника з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи дають право на пенсію за вислугу років

У відповідності до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, посада заступника директора, директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи.

У відповідності до Примітки 2 даного Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідачем не зараховано період працевлаштування позивача з 05.01.1984р. - по 03.07.1992р. - викладач скрипки та керівник ансамблю скрипалів Трускавецької школи мистецтв.

Суд вважає безпідставними дії відповідача щодо не зарахування до педагогічного стажу даних періодів роботи позивача, оскільки посада викладача передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963, а директора та керівника гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи на яких працював позивач Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.

Покликання відповідача, на те що вимоги позивача про зарахування періоду роботи артистом камерного оркестру Закарпатської філармонії з 29.08.1981р по 01.05.1982р. не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства не відповідають фактичним обставинам справи та наявним матеріалам справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено Перелік посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років.

У відповідності до п.п. б) п. 4 даного Переліку артисти оркестру (крім тих, які грають на духових інструментах), артисти хору і мімічного ансамблю, концертмейстери-піаністи, артисти вокально-драматичної частини - при досягненні 55 років за наявності необхідного стажу.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки позивач працював артистом камерного оркестру Закарпатської філармонії з 29.08.1981р по 01.05.1982р., яка передбачена Постановою КМУ від 12 жовтня 1992 р. № 583, а відтак даний період підлягає до зарахування до стажу роботи пунктів передбаченого п. «е»-«ж» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач в запереченні покликається також на відсутність підстав для зарахування позивачу період служби в Радянській армії.

Суд вважає дані покликання безпідставними, оскільки у відповідності до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЕСПЛ).

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п. 77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24.04.2014, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст. 1 Протоколу № 12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст. 1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Листом від 01.02.1995 № 01-3/133-02-2 Міністерство соціального захисту Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські управління соціального захисту населення повідомлено, що при вирішенні питань пенсійного забезпечення, необхідно враховувати, що за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України Кабінет Міністрів України погодився поширити на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, без внесення змін до неї (доручення Кабінету Міністрів України від 06.01.1995 № 397/21).

Таким чином, відповідно до вищевказаного доручення Кабінету Міністрів України органами соціального захисту населення та органами Пенсійного фонду певний час зараховувався до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, час роботи осіб на посадах викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання.

Відтак, суд приходить до переконання, що позивач має законне право на призначення і виплату грошової допомоги згідно із п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому позов є підставним та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позивачем при звернені до суду сплачено 640 грн. судового збору, то такі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 72, 86, 158-163, 256 КАС України, ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України, ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту», п.7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задоволити.

Зобов'язати Дрогобицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області зарахувати ОСОБА_1, до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, період роботи: з 01.09.1978р. по 15.11.1980р. - викладач по класу скрипки Дитячої музичної школи №23; з 29.08.1981р. по 01.05.1982р. - артист камерного оркестру Закарпатської філармонії; з 05.05.1982р. по 02.12.1983р. - служба в рядах Радянської армії; з 05.01.1984р. - по 03.07.1992р. - викладач скрипки та керівник ансамблю скрипалів Трускавецької школи мистецтв; з 03.07.1992р. - по 09.08.2017р. (день призначення пенсії по віку) - директор Трускавецької школи мистецтв.

Зобов'язати Дрогобицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області в користь ОСОБА_1 640 грн. сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні - в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Постанова виготовлена в нарадчій кімнаті.

Суддя А.П. Хомик