Справа № 335/6192/17(2-а/335/289/2017)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2017 рокусправа № 335/6192/17(2-а/335/289/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Семененка Я.В. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

без представників сторін;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції

на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 вересня 2017 р. у справі № 335/6192/17(2-а/335/289/2017)

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №2 УПП у м. Запоріжжя ДПП, лейтенанта поліції Куроніна Андрія Івановича

про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

"23" травня 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти №2 УПП у м. Запоріжжя ДПП, лейтенанта поліції Куроніна Андрія Івановича в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 19 травня 2017 року серії АР № 383507 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу 255 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю факту адміністративного правопорушення.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 вересня 2017 р. у справі № 335/6192/17(2-а/335/289/2017) адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 УПП у м. Запоріжжя ДПП, лейтенанта поліції Куроніна Андрія Івановича про скасування постанови - задоволено.

Постанову суду мотивовано відсутністю доказів, що вказують на порушення позивачем правил дорожнього руху.

Не погодившись з постановою суду, Управлінням патрульної поліції у місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 вересня 2017 р. у справі № 335/6192/17(2-а/335/289/2017), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд суд не здійснив всіх необхідних заходів щодо повного розгляду справи, не запитавши у відповідача необхідні докази факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились представники сторін. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників сторін суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, постановою про адміністративне правопорушення від 19 травня 2017 року серії АР № 383507 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП, а саме за те, що 19.05.2017 року ОСОБА_1 у м. Запоріжжі, керуючи транспортним засобом Ford Scorpio НОМЕР_1 по вул. Перемоги здійснив зупинку в районі будинку № 62 другим рядом, чим порушив п.п.15.4 ПДР та позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. До ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу 255 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надані докази на підтвердження правомірності спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу розміром 255 грн.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для притягнення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини перша, друга і третя статті 122 <…>.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП (далі - Висновок) зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення«за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку НКР дійшла висновку: під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення ст. 258 КУпАП не розповсюджувалися на ст. 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, Висновку, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Наведене спростовує доводи позивача щодо протиправності розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення спірної постанови.

По суті зафіксованого в оскаржуваній постанові правопорушення колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно п. 15.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Згідно до п. 1.10 ПДР проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги

Відповідач стверджує, що 19.05.2017 року ОСОБА_1 у м. Запоріжжі, керуючи транспортним засобом Ford Scorpio НОМЕР_1 по вул. Перемоги здійснив зупинку в районі будинку № 62 другим рядом, чим порушив п.п.15.4 ПДР, за що встановлена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачі у справі зобов'язані довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

На підтвердження своїх доводів щодо порушення позивачем ПДР відповідач надав до суду відповідний відеозапис, з якого дійсно вбачається, що автомобіль з реєстраційним номером НОМЕР_1 в порушення п. 15.4 ПДР здійснив зупинку на проїзній частині в два ряди.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ним не здійснювалось ніяке порушення, що підтверджується відсутністю доказів факту зупинки автомобіля в другому ряду саме позивачем, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з відеозаписів нагрудної камери співробітників Національної поліції України, під час розгляду адміністративного правопорушення позивачем надавались різні пояснення щодо факту зупинки автомобіля в забороненому місці, проте не заперечувався факт керування даним транспортним засобом. Численні різноманітні пояснення щодо факту порушення, на думку колегії суддів свідчить лише про намір уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, проте не спростовує наявності порушення Правил дорожнього руху.

Позивач заперечує факт зупинки, проте з наданого відеозапису вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, на місці його вчинення, на запитання працівників Національної поліції щодо зупинки в другому ряду, позивач відповідає, що зупинка є вимушеною, оскільки ОСОБА_1 здійснює вивантаження товару. Колегія суддів відхиляє подібні доводи позивача оскільки, відповідно до пп. 15.14 ПДР у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

Згідно пп.пп. «а», «в» п. 9.9, п. 9.10, пп. «а» п. 9.11 ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: а) у разі вимушеної зупинки на дорозі; в) на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами.

Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі:

Якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар: ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 («в», «г», «ґ») цих Правил;

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що здійснивши зупинку транспортного засобу у забороненому місці, позивач не вживав заходів, щоб прибрати транспортний засіб, не вмикав аварійну світлову сигналізацію, не установлював знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар.

З огляду на це, в колегії суддів відсутні підстави вважати, що позивач здійснив вимушену зупинку саме у зв'язку із технічною несправністю автомобіля, а тому висновок відповідача про порушення позивачем п. 15.4 ПДР є правомірним, а оскаржувана постанова про накладення штрафу - такою, що не підлягає скасуванню.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав на задоволення позовних вимог необґрунтованими, а оскаржуване рішення суду таким, що підлягає скасуванню з винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 вересня 2017 р. у справі № 335/6192/17(2-а/335/289/2017) - задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 вересня 2017 р. у справі № 335/6192/17(2-а/335/289/2017) - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко