Справа № 490/9589/17
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 6-а/490/56/2017 Справа № 490/9589/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
19 грудня 2017 року м. Миколаїв
УХВАЛА

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваша С.О.,

за участі заявника та державного виконавця,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,-

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2017 року стягувач звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Башілова В.О. Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС щодо визнання неправомірними дій щодо рішення про повернення виконавчого документа стягувачевібез прийняття до виконання та зобов'язати державного виконавця скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 12 жовтня 2017 року № 54890924/21 та прийняти виконавчий лист № 2а-5-74 /2007 до виконання.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що державним виконавцем 12 жовтня 2017 року (отримана стягувачем 23 жовтня 2017 року) винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання того, що стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження не додано квитанції про сплату авансового внеску або документів , що звіяльняють його від сплати - за п.8 ч.4 ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження.

У судовому засіданні скаржник просив про повне задоволення вимог скарги як з підстав, викладнених в скарзі, так і посилаючись на вимоги розумності та справедливості .

Державний виконавець в судовому засіданні просив відмовити у задволенні скарги, посилаючись т на те, що діяв у чіткій відповідності до вимог ЗУ "Про виконавче провадження".

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

В 2007 році ОСОБА_1 звернувся до суду з адмінстративним позовом , за результатами неодноразового розгляду якого Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.12.2014 року стягнуто з Генерального Штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 2197,36 грн.

23 жовтня 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист № 2а-5-74/2007про стягнення цих коштів відносно боржника ОСОБА_1 , на підставі якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа за заявою стягувача .

02 серпня 2007 року Центральним районним судом м. Миколаєва було вперше видано виконавчий лист № 2а-5-74/2007 про стягнення цих коштів відносно боржника ОСОБА_1 , на підставі якого державним виконавцем 05 березня 2008 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа за заявою стягувача .

Згідно до довідки Центрального районного суду від 18.04.2017 року справа № 2а-5-74/2007 року знищено до переліку строків зберігання. Оригінал рішення знаходиться в архіві суду.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 05.05.2017 року заяву ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання судового рішення задоволено. Змінено спосіб та порядок виконання судового рішення, а саме зобов'язати Генеральний штаб Збройних Сил України видати відповідне розпорядження/наказ/вказівку щодо здійснення Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України (, як структурним підрозділом Генерального штабу Збройних Сил України, на якій покладено функції розрахунково-касового обслуговування Генерального штабу Збройних Сил України і який має відповідні рахунки у Державному казначействі України) виплати заборгованості з грошового забезпечення у розмірі 2197 грн. 36 коп.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 21.07.2017 року заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання задоволено.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2008 - 2016 років ОСОБА_1 неодноразово звертався зі скаргами на дії державного виконавця та ГУ ДКС України , Генерального штабу Збройних сил України щодо тривалого невиконання вказаного судового рішення.

12 жовтня 2017 року Повідомленням державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України повернуто виконавчий документ - виконавчий лист № 2а-5-74/2007 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання за п.8 ч.4 ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження , оскільки стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

З тексту постанови вбачається, що державним виконавцем застосовані положення ч. 2 ст. 26 цього Закону, а саме - до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

23 жовтня 2017 року це повідомлення отримано ОСОБА_1

В своїй скарзі заявник стверджує, що він від сплати авансового внеску звільнений, оскільки виконавчий лист видано на виконання рішення про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин - оскільки його вимоги випливають з недоотриманням ним грошового забезпечення військовослужбовця, що фактично є окремим видом заробітної плати.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справим відповідно до Конституції України, законів України , міднародних договорів, згода на обовязковістиь яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобож 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейского суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини ОСОБА_2 проти України державу було зобовязано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. Для цього Україні був наданий рік, а потім ще півроку. На виконання зазначеного рішення Міністерством юстиції було розроблено проект Закону України «Про гарантії держави щодо виконання рішень суду», який 14 січня 2011 року урядом подано на розгляд Верховної Ради України.

У рішенні ОСОБА_2 проти України Евросуд сфокусувався саме на невиконанні рішень суду, в яких держава виступає боржником в особі тих чи інших державних органів або підприємств (група налічує більше 400 подібних справ).

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Суд зазначив, що обовязком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок).Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

В справі ОСОБА_2 проти України, Суд відзначив, що рішення на користь заявника не виконувались 7 років і 10 місяців та 5 років і 11 місяців. При цьому причинами таких затримок були: а) недостатність бюджетних коштів; б) бездіяльність державних виконавців; в) прогалини в національному законодавстві, через які не існувало можливості виконати рішення суду у випадках недостатності бюджетних коштів. Однак усі ці причини мали б бути під контролем держави і тому підпадають під сферу її відповідальності.

За такого, суд приходить до висновку, що права стягувача порушені тривалим невиконанням судового рішення і зміни в законодавстві, яки призвели до необхідності сплатити ним авансовий внесок , який за розміром значно перевищує суму заборгованості , яку належить стягнути на його користь з боржника ( державної установи) і яка до того ж і так знецінена тривалою невиплатою - не можуть позбавляти його права на споаведливий суд , гарантоване ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Отже, оскаржуване повідомлення від 12 жовтьня 2017 року у підлягає скасуванню, що є підставою для зобовязання державного виконавця прийняти до виконання вищевказаний виконавий лист за заявою стягувача без сплати ним авансового внеску.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати Повідомлення старшого державного виконавця Відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 12.10.2017 р. № 54890924/21 та зобов'язати прийняти виконавчий лист № 2а-5-74/2007, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва від 23 жовтня 2015 рокеу до виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання сторонами повного тексту ухвали до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Гуденко О.А.