Справа № 234/17901/17
Суддя: Переверзева Л. І.
Дата ухвалення: 2018-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/70/18
РІШЕННЯ

Іменем України

03 січня 2018 року

Краматорський міський суд Донецької області у складі :

головуючого - судді Переверзевої Л.І.,

секретаря - Харькової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Краматорську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на наступні обставини.

Позивач є пенсіонером за віком, у зв'язку з чим він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області та до грудня 2016 року включно він перебував на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Лиманської міської ради як внутрішньо переміщена особа, яка пересалилася з м. Макіївки Донецької області. Також він звернувся до Управління пенсійного фонду України в м. Лиман із заявою про виплату йому пенсії, як внутрішньо переміщеній особі, шляхом зарахування коштів на рахунок відкритий у АТ «Ощадбанк». 04.01.2017 він зареєстрував місце проживання у АДРЕСА_3. У зв'язку з цим, 05.01.2017 він звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Лиманської міської ради із заявою про відмову від статусу внутрішньо переміщеної особи. 05.01.2017 УПСЗН йому було надано довідку № 07/22-007 про зняття його з обліку як внутрішньо переміщеної особи та внесення про це інформації до Єдиної інформаційної бази ВПО. Також 05.01.2017 він звернувся до відповідача із заявою про запит пенсійної справи за місцем його реєстрації у м. Краматорську, до заяви, крім інших документів, ним було подано копію паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання у м. Краматорську та вищезазначену довідку. Оскільки після поданих документів пенсія тривалий час не виплачувалася, 22.03.2017 року він звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, до якої додав довідку про місце проживання. 20.04.2017 відповідачем було надано відповідь на його звернення, в якому йому повідомили, що належні суми пенсії за період з 01.11.2016 по 30.04.2017 буде йому виплачено у найближчий час. Після цього пенсія нараховувалася та виплачувалася йому вчасно. З 01.08.2017 йому була призупинена виплата пенсія з невідомих йому підстав, у зв'язку з чим 17.08.2017 він звернувся до відповідача із вимогою щодо виплати йому пенсії. Листом від 31.08.2017 відповідач повідомив його про те, що підстав для поновлення йому виплати пенсії відсутні, оскільки ним не було надано довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Рішення щодо припинення виплати йому пенсії та підстав такого припинення відповідачем надано не було. Вважає, що відповідач неправомірне виплачує пенсію, посилаючись на нормативно - правові акти, що регулюють порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, оскільки він такий статус втратив з моменту реєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, тобто з 04.01.2017. Просить суд визнати протиправними дії УПФУ у м. Краматорську Донецької області щодо припинення виплати пенсії з 01.08.2017 року. Зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість за період, починаючи з 01.08.2017 року.

У судове засідання позивач не з'явився, втім, в адміністративному позові зазначив, що просить суд справу розглядати без його участі.

Представник Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області Хлудєєва А.О. у судове засідання не з'явилася, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутність, а також надала суду письмові заперечення, в яких посилається на наступне, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як особа переміщена з тимчасово окупованої території України. 05.01.2017 ОСОБА_1 звернувся за переводом пенсійної справи з УПФУ в м. Лиман Донецької області до управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, надала особисто заяву про запит пенсійної справи, копію паспорта з пропискою у м. Краматорську з 04.01.2017 року, довідку від 05.01.2017 № 07/22-0006, яка видана УП та СЗН Лиманської міської ради, про зняття з обліку як внутрішньо переміщеної особи та внесення про це інформації до Єдиної інформаційної бази даних ВПО, копію картки платника податків, копію пенсійного посвідчення та заяву про отримання пенсійних виплат в банківській установі «Ощадбанк». Довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, видану структурним підрозділом з питань соціального захисту населення за місцем проживання надано не було. У зв'язку з тим, що позивач згідно паспортних даних зареєструвався у м.Краматорську 04.01.2017, тобто після початку АТО, він вважається внутрішньо переміщеною особою, а тому на нього розповсюджується вимоги законодавства як до ВПО, а саме: перевірка фактичного місця проживання. 22.03.2017 позивач надав до управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області заяву про поновлення виплати пенсії та довідку про реєстрацію місця проживання особи від 21.03.2017 № 01.1-24/1970. Довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, не було надано. З 01.08.2017 позивачу припинено виплату пенсії в управлінні ПФУ у м. Краматорську Донецької області за результатами проведеного інформаційного обміну з управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради. Для поновлення виплати пенсії необхідно особисто звернутись в територіальний орган Пенсійного фонду за місцем реєстрації в якості ВПО та надати необхідні документи, в т.ч. довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, видану структурним підрозділом з питань соціального захисту населення за місцем проживання. Після надання необхідних документів та отримання рішення Комісії буде прийняте рішення щодо призначення (відновлення) виплати пенсії. Станом на 05.12.2017 позивач до управління за поновленням виплати пенсії не звертався. З урахуванням викладеного, управління вважає, що оскільки управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні. Відповідно до п. 18 ст.5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-УІ «Про судовий збір» (у редакції Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016) Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджено Пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 виданого Пенсійним фондом України. (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із звернення щодо виплати пенсії.

Відповідно до відповіді Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 31.08.2017 встановлено, що ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні виплати пенсії, оскільки останнім не було надано Довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. (а.с. 13-14).

Представник відповідача в своїх письмових запереченнях не заперечує той факт, що виплату пенсії було припинено з 01.08.2017.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі -Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону України № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, яка складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Положенням ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

Рішення пенсійним органом щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії не приймалося, що не заперечувалось відповідачем в його письмових запереченнях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 04.01.2017 року, про що свідчить штамп у копії паспорта ОСОБА_1 (а.с. 6-7).

Відповідач у своїх письмових запереченнях посилається на те, що позивачем не було надано Довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а також, що згідно паспортних даних ОСОБА_1 зареєстрований у м.Краматорську 04.01.2017, тобто після початку АТО, та те, що він вважається внутрішньо переміщеною особою, а тому на нього розповсюджується вимоги законодавства як до ВПО, а саме: перевірка фактичного місця проживання

Крім того, відповідач в запереченнях посилається на постанову КМУ № 365 від 08.06.2016 року, якою затверджено порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Втім, таке твердження пенсійного органу є не обґрунтованим, оскільки на момент припинення виплати пенсії позивачу, останній був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 тобто він вже не є особою, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, окрім того, позивач в позові зазначив, що 05.01.2017 УПСЗН йому було надано довідку № 07/22-007 про зняття його з обліку як внутрішньо переміщеної особи та внесення про це до Єдиної інформаційної бази ВПО.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що на момент припинення виплати пенсії позивачу у відповідача були відсутні передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення виплати пенсії.

Крім того, суд зазначає, що наведені у письмових запереченнях постанови Кабінету Міністрів України не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Право приймати закони, вносити до них зміни, належить виключно Верховній Раді України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Припинення виплати пенсії на підставі положень постанов Кабінету Міністрів України без вирішення цього питання шляхом прийняття пенсійним органом відповідного рішення не входить до вказаного вище переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину Конституцією України.Враховуючи положення Конституції України, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державні соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, є результатом виконання трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку та конституційних гарантій держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Поняття суб'єкта владних повноважень наведене п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Натомість у матеріалах справи не міститься жодних доказів правомірності припинення нарахування та сплати пенсій, не надано належних доказів правомірності таких дій відповідача.

Аналізуючи норми права чинного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, і вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за віком з 01.08.2017 року, та зобов'язати відповідача відновити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком з 01.08.2017 року та виплатити заборгованість, з перерахуванням її на рахунок уповноваженого банку, обраному раніше позивачем, а саме Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», відповідно до вимог частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною другою статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, виконуються негайно.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок відповідача добровільно і негайно виконати рішення суду про присудження виплатити пенсію і цей обов'язок полягає у тому, що у відповідача обов'язок видати пенсію у межах стягнення за один місяць виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Враховуючи, що провадження у даній справі було відкрито 23.11.2017 року, а розгляд справи по суті розпочато 03.01.2018 року, суд розглянув справу у відповідності до пп.10 п.1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діє з 15.12.2017 року.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Постановою Кабінету Міністрів «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 637 від 05 листопада 2014 року, ст.ст. 5, 19-21, 122, 159-164, 242, 244, 245, 371, 372 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо припинення виплати пенсії за віком з 01.08.2017 року ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, починаючи з 01.08.2017 року, та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01.08.2017 року, на рахунок в уповноваженому банку, обраному ним раніше (акціонерне товариство «Ощадбанк»).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, в межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного адміністративного суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місцевий загальний суд як адміністративний суд.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області Л.І. Переверзева