Справа № 809/719/17
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10876/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря Андрушківа І. Я.,

розглянувши апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі №809/719/17 (постанова ухвалена о 14:43 год. у м. Івано-Франківськ судом у складі головуючого судді Лучко О.О., повний текст постанови виготовлено 10 жовтня 2017 року) за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС України, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення від 14 квітня 2017 року № UA206010/2017/000142/1 про коригування митної вартості легкового автомобіля, ввезеного на митну територію України в режимі «імпорт».

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Івано-Франківська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що декларантом не було подано повний перелік документів, необхідний для розмитнення легкового автомобіля за основним методом визначення митної вартості товарів, передбачених Митним кодексом України, ні під час митного контролю, ні у відповідь на вимогу, надіслану електронним повідомленням, а тому нею цілком правомірно застосовано резервний метод визначення митної вартості ввезеного позивачем легкового автомобіля.

Учасники справи, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце його проведення, тому відповідно до частини четвертої статті 229 та пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, 03 січня 2017 року позивачем придбано за 5000.00 євро у нерезидента компанії GesTour легковий автомобіль марки OPEL, модель «MOKKA», що був в експлуатації, тип кузова «Універсал», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, тип палива - бензин, обєм двигуна 1364 см3, потужність двигуна 103 КВТ, календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення 2015, що підтверджується рахунком-фактурою від 03 січня 2017 року № 24/s та банківською квитанцією про оплату від 03 січня 2017 року.

14 квітня 2017 року декларантом ТзОВ «Західний капітал» для здійснення митного оформлення вказаного транспортного засобу відповідачу подано в електронній формі митну декларацію № 206010/2017/411591 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено митну вартість автомобіля в розмірі 5000.00 євро, визначену за основним методом за ціною договору.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару до вказаної митної декларації декларантом долучено: акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 04 квітня 2017 року № 20903/2017/03245; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 02 листопада 2016 року № АО75116NА15; рахунок-фактуру (інвойс) від 03 січня 2017 № 24/s, банківський платіжний документ, що стосується товару від 03 січня 2017 року № 00025429, інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 01 березня 2017 року № 0380, платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів від 03 квітня 2017 року № 12, копію митної декларації країни відправлення від 04 квітня 2017 року № 17PL401010Е0063612.

В ході проведення консультації з декларантом посадовою особою Івано-Франківської митниці ДФС України сформовано електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів. Однак, декларантом додаткові документи не подавались.

За результатами розгляду поданої декларантом митної декларації № UA206010.2017.411591 та доданих до неї документів відповідач відмовив позивачеві у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 14 квітня 2017 року № UA206010/2017/000142/1 на основі цінової інформації каталогу SchwaсkeListe 01/2017, який рекомендовано для використання вищезазначеною методикою та наказом Державної митної служби України від 13 жовтня 2006 року № 885, з врахуванням коригувань на комплектацію автомобіля та технічний стан, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 13068.00 євро.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були подані всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Відповідно орган доходів і зборів мав можливість встановити дійсну вартість товару, що ввозився.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною другою статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, в тому числі, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відповідно до частини другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 54 МК України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень суд приходить до висновку, що, виходячи з принципу послідовності, передбаченого статтею 57 МК України, відповідач при виборі методу визначення митної вартості повинен проводити консультації з декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією. При цьому застосування резервного методу відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України можливе лише за наявності обґрунтованих підстав незастосування попередніх п'яти.

З матеріалів справи вбачається, що у митного органу не було обґрунтованих підстав, передбачених законодавством для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Ним не доведено обґрунтованість сумнівів в заявленій позивачем митній вартості, з врахуванням документів, поданих до митного оформлення транспортного засобу.

Рахунок-фактура (інвойс) від 03 січня 2017 року № 24/s є тим належним документом, що передбачений пунктом 5 частини другої статті 53 МК України, та який підтверджує вартість транспортного засобу, що фактично за нього сплачена в сумі 5000.00 євро та містить всі реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Окрім того, доказів в підтвердження проведення посадовою особою відповідача перевірки наявності чи відсутності відомостей про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, як цього вимагають митні процедури ні суду першої, ні апеляційної інстанції відповідачем не надано.

З огляду на вказане, суд приходить до переконання, що Івано-Франківська митниця ДФС безпідставно відмовила ОСОБА_1 у митному оформленні легкового автомобіля за ціною договору, чим порушила її право на розмитнення транспортного засобу за основним методом визначення митної вартості товару.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не обґрунтовано підстави незастосування другого-п'ятого методів при визначенні митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу, а також не обґрунтовано ціну, що визначена ним у розмірі 13068.00 євро внаслідок проведеного коригування митної вартості транспортного засобу за резервним методом, а тому його рішення про коригування митної вартості товарів від 14 квітня 2017 року № UA206010/2017/000142/1 є протиправним та підлягає скасуванню.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.

Керуючись статтями 243, 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325, 329, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі № 809/719/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 28 грудня 2017 року.