Справа № 821/723/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 р. м.Одеса Справа № 821/723/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Херсонській області про зобовязання провести нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Херсонській області (далі Генічеська ОДПІ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року в сумі 26 861,40 грн. та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 1 411,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що судовим рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили у березні 2014 року було зобовязано відповідача нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 серпня 2013 року по 22 жовтня 2013 року.

Разом з тим, субєкт владних повноважень виконав рішення суду та провів остаточний розрахунок по заробітній платі лише 15 липня 2014 року.

У звязку з тривалим невиконанням рішення суду про виплату середнього заробітку за час затримки при звільненні, утворилась нова заборгованість за вказаними платежами, а саме: за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року, яка відповідачем не виплачена.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року вказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Суд апеляційної інстанції стягнув з Генічеської ОДПІ на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв'язку із порушенням термінів виплати індексації заробітної плати, яку нараховано за період з квітня 2012 року по серпень 2013 року в сумі 705,16 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 квітня 2017 року скасував постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року та направив справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року залишено без змін.

За результатами нового розгляду справи, постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року позов в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року задоволено.

Зобовязано Генічеську ОДПІ провести нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року в сумі 26 861,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто від обовязку виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В апеляційній скарзі Генічеська ОДПІ, вважаючи, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої доводи апелянт наголошує на тому, що період, за який позивач просить стягнути середній заробіток, не можна вважати таким, що підпадає під правове регулювання ст. 117 КЗпП, оскільки не відбулось факту затримки виплати працівникові його середнього заробітку.

Також апелянт наполягає на тому, що судом першої інстанції неправильно був проведений розрахунок середнього заробітку, який належить стягнути на користь позивача, позаяк при обчисленні середньої заробітної плати у випадках її збереження не повинні враховуватися будь-які доплати та надбавки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що судом першої інстанції повністю зясовані обставини справи та вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

У звязку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлені наступні неоспорені сторонами обставини справи.

Позивач з 15 лютого 1994 року по 08 серпня 2013 року працювала в органі державної податкової служби.

При звільненні позивача 08 серпня 2013 року, відповідач провів розрахунок та виплати належних їй сум в неповному обсязі.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року, яка набрала законної сили у березні 2014 року, позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії відповідача в частині утримання з ОСОБА_1 компенсаційних виплат в сумі 6 913,49 грн.

Зобовязав нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утриману суму компенсаційних виплат в сумі 6 913,49 грн., індексацію заробітної плати в сумі 7 422,26 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 серпня 2013 року по 22 жовтня 2013 року.

Через апеляційне оскарження даного судового рішення, воно було виконано лише 15 липня 2014 року.

Вказане стало підставою для подання ОСОБА_1 нового позову, зокрема, про стягнення з роботодавця середнього заробітку з дати винесення судового рішення (з 23 жовтня 2013 року) по дату фактичного розрахунку (15 липня 2014 року).

Згідно з вимогами частин 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає законною та обґрунтованою правову позицію суду першої інстанції про зобовязання провести нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вказаних висновків суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Виходячи з викладених норм права, є правильною позиція суду першої інстанції, що передбачений статтею 117 КЗпП обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП.

При цьому, визначальним є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аргументуючи апеляцію, відповідач зазначає, що виконавчий лист ним було отримано лише у липні 2014 року та відразу після цього проведено відповідний розрахунок з позивачем. Це, на думку апелянта, свідчить про те, що період з дати винесення судом першої інстанції відповідного рішення до дати фактичних виплат не відноситься до періоду затримки при розрахунку, в розумінні статті 117 КЗпП.

Суд апеляційної інстанції вважає, що такі доводи апелянта не засновані на нормах матеріального права, враховуючи наступне.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме: від виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року (справа №21-1765а15).

Крім того, зазначена вище стаття 117 КЗпП не містить застережень, що підприємство, установа, організація не відповідає за затримку виплати розрахунку при звільненні, якщо немає виконавчого листа щодо виплати належних сум працівникові.

Мотивуючи відхилення іншого аргументу апеляції про неправильність розрахунку судом першої інстанції середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Апелянт вважає, що середньоденний заробіток позивача складає 123,97 грн., а кількість днів затримки складає 174 дня.

При цьому, обґрунтувань наведеним доводам, в апеляційній скарзі не міститься.

Разом з тим, розрахунок, що наведений в рішення суду першої інстанції, є таким, що відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, якою затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати».

Так, відповідно до абз.3 п.2 даного Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п.8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Місяцями, що передували звільненню позивача (08 серпня 2013 року), є червень та липень 2013 року.

Середньоденний заробіток позивача розрахований наступним чином:

2188,49 грн. (заробітна плата за червень без врахування премії) + 539,16 грн. (індексація заробітної плати за червень) + 2093,32 грн. (заробітна плата за липень без врахування оплати профвідпустки та матеріальної допомоги) + 515,72 грн. (індексація заробітної плати за липень) + 781,93 грн. (премія)) / 41 (фактично відпрацьовані робочі дні за червень та липень) = 149,23 грн.

Кількість днів затримки, вірно розраховано судом за правилами, встановленими листами Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік та 2014 рік» (лист Мінсоцполітики від 21 серпня 2012 року № 9050/0/14-12/13, лист від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13) та складає 180 днів.

Отже, заборгованість Генічеської ОДПІ зі сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період становить 26 861,40 грн. (180 х 149,23).

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, на підставі ст. 316 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Херсонській області про зобовязання провести нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, в порядку статті 328 КАС України, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова