Справа № 826/1476/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 грудня 2017 року № 826/1476/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.01.2017 № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає висновки акту перевірки необґрунтованими та незаконними, відповідно, прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, та зазначив, що при проведенні перевірки податковий орган діяв у межах повноважень, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки.

У судовому засіданні, призначеному на 06.07.2017, на підставі положень частини 4 статті 122 КАС України (в редакції від 13.07.2017р.) судом ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі статті 20, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування та сплати сум податку з доходів фізичних осіб в частині отримання інвестиційного прибутку у 2015 році, за результатами якої складено акт від 07.12.2016 №107/26-53-13-06/НОМЕР_1.

Як вбачається з акту перевірки, в ході перевірки встановлено порушення вимог підпунктів 170.2.2, 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 10 269,00 грн.; пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військового збору за 2015 рік в сумі 815,85 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 03.01.2017 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 12 836,25 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 10 269,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2567,25 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 1 019,81 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 815,85 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 203,96 грн.

Вважаючи, що зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства, що порушують його права та інтереси, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Як вбачається з акту перевірки, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 подала податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік, в якій зазначено про отримання доходів від продажу інвестиційного активу на суму 54 390,00 грн. Позивачем у вказаній декларації задекларовано 0 гривень інвестиційного прибутку.

До податкової декларації про майновий стан та доходи позивачем надано договір про обов'язковий викуп акцій від 22.05.2015 № 09-1006/9-1 та довідку ПАТ «Промінвестбанк» від 29.01.2016 №40-1/17-83 про викуп за номінальною вартістю акцій, придбаних в період з 1994-2000 років та встановлено отримання позивачем інвестиційного доходу від ПАТ «Промінвестбанк» в сумі 54 390,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2015 між ПАТ «Промінвестбанк» (Емітент) та ОСОБА_1 (Акціонер) укладено договір про обов'язковий викуп акцій №09-1006/9-1, за умовами якого Акціонер зобов'язується передати у власність Емітента, а Емітент зобов'язується прийняти і сплатити зазначені нижче цінні папери: прості іменні акції ПАТ «Промінвестбанк» номінальною вартістю 10,00 грн., у кількості 5439 шт. на загальну вартість 54 390,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2 Договору право власності Акціонера на цінні папери підтверджується випискою від 22.05.2015 року з рахунку у цінних паперах №300376-UA10461574 в Депозитарній установі ПАТ «Промінвестбанк».

Як вбачається з довідки ПАТ «Промінвестбанк» від 29.01.2016 №40-1/17-83, банк підтверджує викуп у позивача 5439 шт. простих іменних акцій банку та факт придбання позивачем вказаних акцій у кількості 5439 шт. за загальною номінальною вартість 54 390,00 грн., по номінальній вартості - 10 грн. за одну акцію, протягом 1994-2000 років.

Між тим, позивачем зазначено, що документація на підтвердження понесених ним витрат на придбання вказаних цінних парів у нього відсутня, із незалежних від нього причин.

Відповідно до довідки ПАТ «Промінвестбанк» від 29.01.2016 №40-1/17-83 акції в кількості 5439 шт. загальною номінальною вартістю 54 390,00 грн. були придбані позивачем протягом 1994-2000 років за рахунок власних коштів.

Також із змісту вказаної довідки вбачається, що копії касових документів, що підтверджують факт придбання акцій, не можуть бути надані банком у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання, який згідно з постановою Правління Національного банку України від 08 грудня 2004 року №601 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» становить 5 років.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України).

Підпунктом 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Інвестиційний прибуток згідно з підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Згідно з підпунктом 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Правовий аналіз зазначених норм в контексті фактичних обставин справи, дає змогу дійти висновку, що оскільки належними доказами, які наявні в матеріалах, підтверджується понесення позивачем витрат за наслідками вищевказаних операцій з цінними паперами, то доводи контролюючого органу про заниження позивачем інвестиційного доходу є безпідставними.

Судом встановлено, що акції були придбані позивачем на суму 54 390,00 грн. у кількості 5439 шт. по номінальній вартості - 10 гривень за одну акцію протягом 1994 - 2000 років, а ПАТ «Промінвестбанк» викупив у позивача прості іменні акції на суму 54 390,00 грн. у кількості 5439 шт. по номінальній вартості - 10 гривень за одну акцію, а тому позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку у 2015 році від продажу цього інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на його придбання, відсутня та така різниця дорівнює нулю.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне, пунктом 3 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Крім того, пунктом 6.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення № 88), зазначено, що первинні документи та облікові регістри, що пройшли обробку, бухгалтерські звіти і баланси підлягають обов'язковій передачі до архіву.

Згідно з пунктом 6.6. Положення № 88 строк зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності в архіві підприємства, установи визначається згідно з нормативно-правовим актом з питань визначення строків зберігання документів, затвердженим центральним органом виконавчої влади у сфері архівної справи і діловодства.

Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5.

Крім того, порядок ведення обліку та терміни зберігання документів визначено Податковим кодексом України. Так, відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1статті 44, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Як встановлено судом, та не спростовано відповідачем, витрати із придбання цінних паперів позивачем понесені у період з 1994 року по 2000 рік, що підтверджено довідкою від 29.01.2016.

Враховуючи, що на час проведення перевірки 1095-денний термін, з моменту придбання цінних паперів минув, у позивача не було обов'язку щодо подальшого зберігання документації в підтвердження придбання цінних паперів ПАТ «Промінвестбанк».

Тоді, як надані позивачем договір про обов'язковий викуп акцій від 22.05.2015 № 09-1006/9-1 та довідка ПАТ «Промінвестбанк» від 29.01.2016 №40-1/17-83 про викуп за номінальною вартістю акцій, придбаних в період з 1994-2000 років є достатніми доказами того, що позивачем не отримано прибутку від продажу цінних паперів у 2015 році.

Отже, як підтверджується наявними у матеріалах справи документами, дохід, отриманий позивачем в результаті продажу акцій товариства дорівнює сумі витрат, понесеній платником податків для її придбання, що свідчить про помилкове нарахування податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб виходячи з вартості проданої частки.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на відсутність передбачених положеннями пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, статті 1087 Цивільного кодексу України, пункту 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, договорів купівлі-продажу цінних паперів, виписки зберігачів під кожне замовлення, завірених печатками зберігачів, актів приймання-передачі цінних паперів, касових документів при готівкових розрахунках через касу або розрахункових документів при безготівкових розрахунках, з огляду на закінчення законодавчо визначених термінів зберігання таких документів, зокрема, згідно з постановою Правління Національного банку України від 08.12.2004 №601 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» термін зберігання таких документів банком становить 5 років, в той час, як акції були придбані позивачем протягом 1994-2000 роках.

В той же час, згідно Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12 (яка була чинною на момент придбання позивачем інвестиційного активу), громадяни, доходи яких підлягають оподаткуванню відповідно до Декрету «Про прибутковий податок з громадян», зобов'язані, зокрема, зберігати облікові дані про доходи, витрати та сплату податків протягом трьох років (пп.19.1.6 п.19 р.VII Інструкції).

За таких обставин, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено відсутність позитивної різниці між доходом, отриманим платником податку у 2015 році від продажу простих іменних акцій ПАТ «Промінвестбанк» у кількості 5439 шт., та їх вартістю при придбанні, суд вважає, що висновки контролюючого органу про заниження позивачем інвестиційного доходу є безпідставними, нарахування податкового зобов'язання з податку на доходи, виходячи з вартості проданого інвестиційного активу, є помилковим, а податкове повідомлення-рішення від 03.01.2017 № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо правомірності збільшення суми грошового зобов'язання за платежем - військовий збір згідно податкового повідомлення-рішення від 03.01.2017 № суд зазначає наступне.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Фізичні особи за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період. Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб є 2015 рік.

За результатами перевірки встановлено, що платником податків ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено військового збору у розмірі 815,85 грн. за 2015 рік, чим порушено пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Поряд із цим, як було встановлено судом під час вирішення справи, висновок контролюючого органу про те, що чистий оподатковуваний дохід за 2015 рік позивача складає 54 390,00 грн., є необґрунтованим та спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

У зв'язку із цим, визначення відповідачем суми військового збору у розмірі 815,85 грн. не може бути визнане обґрунтованим, а тому податкове повідомлення-рішення відповідача від 03.01.2017 № також підлягає скасуванню, як таке, що прийнято протиправно.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на те, що встановлено необґрунтованість висновків контролюючого органу, зокрема, щодо сум визначених позивачу грошових зобов'язань за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатам річного декларування, а також за платежем військовий збір.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Натомість, позивачем доведено та надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 03.01.2017 № та №.

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) сплачений ним судовий збір у розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур