Справа № 308/8221/17
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2018-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11806/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Обрізка І.М., Носа С.П.

секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Бангладешу ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, ухвалену суддею Придачук О.А. 22 серпня 2017 року в місті Ужгороді у справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Бангладешу ОСОБА_2 про примусове видворення,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся з позовом в суд до громадянина Бангладешу ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач громадянин Бангладешу ОСОБА_2 був виявлений та затриманий 18.08.2017 року прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Гута» на напрямку 358 прикордонного знаку в контрольованому прикордонному районі при спробі незаконного перетинання державного кордону поза пунктом пропуску з України в Словацьку республіку. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 серпня 2017 року в справі №308/8221/17 адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням громадянином Бангладешу ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 серпня 2017 року в справі №308/8221/17 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне встановлення обставин справи.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.08.2017 року відповідач - громадянин Бангладешу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був виявлений та затриманий прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Гута» на напрямку 358 прикордонного знаку в контрольованому прикордонному районі при спробі незаконного перетинання державного кордону поза пунктом пропуску з України в Словацьку республіку.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України у нього відсутні.

На основі поданих матеріалів, щодо громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, офіцером відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону майором Рудницьким Є.В. прийнято рішення від 21.08.2017 про примусове повернення за межі України відповідача.

Вважаючи, що існують підстави того, що відповідач самостійно не зможе покинути територію України, у зв'язку з відсутністю грошових коштів для самостійного здійснення виїзду до країни походження, документів на право перебування на території України та будь-яких родинних зв'язків на території України, позивач звернувся до суду з позовом про примусове видворення громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_2 за межі території України та про його затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідач підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України, так як кошти на повернення до країни походження у нього відсутні, також і відсутні родинні зв'язки в Україні, і в подальшому, враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського союзу, є підстави вважати, що він може повторити спробу незаконного перетину державного кордону.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Матеріалами справи стверджується, що офіцером відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону майором Рудницьким Є.В. прийнято рішення від 21.08.2017 про примусове повернення за межі України громадянина Бангладешу ОСОБА_2 та встановлено, що особа добровільно не зможе виконати такого рішення органу центральної влади у зв'язку з відсутністю у нього необхідної кількості грошових коштів та документів, що дають право на перетин державного кордону.

Враховуючи, що позивач спершу прийняв рішення про примусове повернення відповідача та наявні обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, то Чопським прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби правомірно у відповідності до норм Закону подано до суду позов про примусове видворення.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегією суддів встановлено, що відповідач до постановлення рішення суду першої інстанції про примусове видворення не звертався за захистом в Україні. По місцю тимчасового знаходження в Україні не надав доказів загрози реальної небезпеки життю чи здоров`ю в країні походження (у зв`язку із належністю до певної соціальної групи чи політичних переконань, за ознаками віросповідання, національності тощо).

Крім того, відповідач документів, які засвідчують його особу, а також грошових коштів, родичів чи роботи в Україні немає, намагався поза межами пунктів пропуску перетнути державний кордон України, а також очевидне небажання повернутись у країну свого походження, свідчить про підставність вимог позивача.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.271, ст.272, ст.308, ст.310, п.1.ч.1 ст.315, ст.316, ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Бангладешу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 серпня 2017 року в справі №308/8221/17 в справі №308/8221/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя І.О. Яворський

Судді І.М. Обрізко

С.П. Нос