Справа № 205/7468/17
Суддя: Нижний А. В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

12.12.2017 Єдиний унікальний номер 205/7468/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 рокум. ДніпроСправа № 205/7468/17а
2а/205/243/17

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., розглянувши у порядку скороченого провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпрі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить визнати неправомірною відмову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, викладену у листі № К-123/17ос від 04.10.2017р., у здійсненні йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням суми допомоги на оздоровлення на підставі довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-320-с від 20.09.2017р., зобов'язавши Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Дніпрі здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 %, з включенням 1/12 частини суми допомоги на оздоровлення в розмірі 1 466,67 грн. згідно довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-320-с від 20.09.2017р., починаючи виплату з 01 січня 2017 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум, з подальшим перерахунком раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, у яких просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016р. (далі - Закон № 1402-VIII від 02.06.2016р.) допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

З 20.09.2016р. позивачу призначено довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010р. (далі - Закон № 2453-VI від 07.07.2010р.).

21.09.2017р. позивач звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді.

До вказаної заяви позивачем додано довідку Апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-320-с від 20.09.2017р., у якій зазначено, що крім суддівської винагороди щорічно працюючим суддям відповідно до ст. 136 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016р. надається допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу; в 2017 році - 17 600,00 грн., 1/12 допомоги на оздоровлення складає 1 466,67 грн.

Листом від 04.10.2017р. № К-123/17ос відповідач повідомив позивачу, що відповідно до ст. 135 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016р. допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, тому провести перерахунок пенсії згідно з довідкою № 7-320-с від 20.09.2017р., виданою Апеляційним судом Дніпропетровської області, немає законних підстав.

Водночас судом встановлено, що позивачу довічне грошове утримання було призначено відповідно до Закону №2453-VI від 07.07.2010р., а не Закону № 1402-VIII від 02.06.2016р., на який посилається відповідач.

За змістом ч. 3 ст. 138 Закону №2453-VI від 07.07.2010р. щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, а не суддівської винагороди.

Оскільки у ст. 138 Закону №2453-VI від 07.07.2010р. при визначенні бази для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді вжито поняття «грошове утримання судді», а не «суддівська винагорода», суд доходить висновку, що довічне грошове утримання позивача повинно обраховуватись виходячи з усіх грошових сум, які підлягали виплаті позивачу.

За змістом ст. 129 Закону №2453-VI від 07.07.2010р. суддям виплачується суддівська винагорода, а відповідно до ст. 130 цього ж Закону при наданні щорічної оплачуваної відпустки, крім суддівської винагороди, суддям також виплачується допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 135, 136 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016р.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що призначене позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, повинно обраховуватись виходячи як з суддівської винагороди судді, так і з 1/12 частини щорічної допомоги на оздоровлення.

Водночас з позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржується дії відповідача, пов'язані з розглядом заяви позивача про перерахунок призначеного довічного грошового утримання.

Згідно з п. 2 розд. 3 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України затвердженогоПостановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. № 3-1(у редакції постановиправління Пенсійного фондуУкраїнивід 20.03.2017 № 5-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008р. за № 200/14891, (далі - Порядок № 3-1), до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Відповідно до п.4 розд. 2 Порядку № 3-1 перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

У наданій позивачем довідці Апеляційного суду Дніпропетровської області №7-261-с від 07.09.2017р. зазначено, що розмір допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу судді в 2017 році становить 17 600,00 грн., тобто 1/12 допомоги на оздоровлення складає 1 466,67 грн.

Оскільки у наданій позивачем довідці зазначено про зміни у розмірі грошового утримання судді в частині розміру допомоги на оздоровлення за період з січня 2017 року, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову лише в частині вимог за період з 01.02.2017р.

У суду відсутні також підстави для задоволення позову в частині вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді з подальшим перерахунком раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, оскільки така вимога фактично є вимогою про захист прав позивача від можливих порушень у майбутньому, тоді як за змістом ст. 2 КАС України в адміністративному судочинстві підлягають захисту права, порушені на момент звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, згідно з п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Пенсійний фонд України та його орган звільнені від сплати судового збору.

Таким чином КАС України передбачено право позивача на відшкодування здійснених судових витрат у випадку задоволення позову, проте не встановлено порядок реалізації такого права у випадках, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору.

Водночас ч. 5 ст. 94 КАС України, яка регулює подібні правовідносини, передбачено, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Отже у ч. 5 ст. 94 КАС України законодавець виходить з того, що у випадку програшу справи стороною, звільненою від сплати судових витрат, понесені іншою стороною судові витрати компенсуються їй за рахунок Державного бюджету України.

Згідно з ч. 7 ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Оскільки законом не встановлено порядок реалізації права позивача на відшкодування судових витрат у випадках, коли відповідач звільнений від сплати судового збору, суд доходить висновку, що такі витрати повинні компенсуватись позивачу за рахунок Державного бюджету України на підставі ч. 5 ст. 94 КАС України, яка застосовується за аналогією закону.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, викладену у листі № К-123/17ос від 04.10.2017р., у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням суми допомоги на оздоровлення на підставі довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-320-с від 20.09.2017р.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Дніпрі здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % з включенням 1/12 частини суми допомоги на оздоровлення в розмірі 1 466,67 грн. згідно з довідкою Апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-320-с від 20.09.2017р., починаючи виплату з 01 лютого 2017 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 640,00 грн. за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

СуддяА.В. Нижний