Справа № 826/5327/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 грудня 2017 року № 826/5327/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом1. Товариства з обмеженою відповідальністю "АТА" (далі по тексту - позивач 1, ТОВ "АТА") 2. Громадянки Турецької республіки ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач 2)
до треті особи1. Київської міської ради (далі по тексту - відповідач 1) 2. Головного управління Держгеокадастру у м. Києві (далі по тексту - відповідач 2) 3. Державного реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Олійника Богдана Івановича (далі по тексту - відповідач 3) 1. Державне підприємство "Науково-дослідний інститут мікроприладів НТК "Інститут монокристалів" Національної академії наук України 2. Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про1) визнання протиправним та скасування висновку постійної Комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування у формі протоколу №18 від 21 липня 2015 року в частині пункту 11.1.14 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою Державному підприємству "Науково-дослідний інститут мікроприладів НТК "Інститут монокристалів" Національної академії наук України щодо відведення земельної ділянки площею 3,14 га у постійне користування для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд на АДРЕСА_1; 2) визнання протиправним та скасування дозволу Київської міської ради на розроблення документації із землеустрою Державному підприємству "Науково-дослідний інститут мікроприладів НТК "Інститут монокристалів" Національної академії наук України (ДОЗ-0265) від 29 липня 2015 року 3) визнати протиправними дії відповідача 3 щодо державної реєстрації земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) в Державному земельному кадастрі, здійсненої 18 жовтня 2016 року, та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) в Державному земельному кадастрі, здійсненої 18 жовтня 2016 року, шляхом закриття поземельної книги із скасуванням кадастрового номера земельної ділянки
В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними визнання протиправними висновок постійної Комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування у формі протоколу №18 від 21 липня 2005 року в частині пункту 11.1.14 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою Державному підприємству "Науково-дослідний інститут мікроприладів НТК "Інститут монокристалів" Національної академії наук України щодо відведення земельної ділянки, такий дозвіл та подальші дії з державної реєстрації такої земельної ділянки, оскільки: відповідачем порушено процедуру надання дозволу на розроблення документації із землеустрою у зв'язку із тим, що оскаржувані рішення прийнято з порушенням місячного строку для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою або відмови у наданні такого дозволу, та безпідставним підписанням дозволу секретарем Київради; на думку позивачів, підставою для розроблення проекту землеустрою може бути лише рішення Київської міської ради, будь-які інші документи не можуть вважатися дозволом; у технічній документації відсутнє погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками і землекористувачами; проект землеустрою не відповідає вимогам земельного законодавства за складом, змістом та правилами оформлення; з урахуванням чого є підстави для скасування в Держаному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/5327/17 та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач 1 подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому вказав про відсутність порушених прав та інтересів позивачів, оскільки прийняття оскаржуваних рішень не гарантує надання прав на земельну ділянку.

Відповідач 2 письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

Відповідач 3 подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначив про відповідність дій державного реєстратора вимогам законодавства як таких, що вчинені на підставі необхідних документів.

Третя особа 1 подала заперечення проти позову, в якому зазначила про те, що Державне підприємство "Науково-дослідний інститут мікроприладів НТК "Інститут монокристалів" Національної академії наук України має на праві оперативного управління громадський (виробничий) будинок літера А9 за адресою: АДРЕСА_1; згідно з висновком експертів про результати проведення комісійної будівельно-технічної експертизи від 23 вересня 2016 року №13192/13193/15-43, складений у справі №910/14022/14, належні позивачам приміщення є місцем спільного користування, звернення до позивачів до суду є передчасним, тому що у складі проекту із землеустрою міститься заява директора Інституту щодо гарантування вільного безперешкодного доступу пішоходів та проїзд транспорту до сусідніх земельних ділянок та у разі необхідності зобов'язується укласти договір постійного земельного сервітуту.

Третя особа 2 письмових пояснень до суду не надала.

В судовому засіданні 17 жовтня 2017 року представники позивачів позовні вимоги підтримав, представники відповідача проти задоволення позову заперечив; суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, звертає увагу на наступне.

10 лютого 2017 року між ТОВ "АТА" (продавець) та громадянкою Туреччини ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В. та зареєстрованого у реєстрі за №774, за умовами якого продавець передав покупцю у власність нерухоме майно - виробничі приміщення група приміщень №2/11 (в літ. А9), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі договору оренди від 10 лютого 2017 року №02/2017 ТОВ "АТА" (орендар) отримало в оренду від громадянки Туреччини ОСОБА_1 вказані вище приміщення.

Відповідно до висновку постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування до справи-клопотання №К-24719 (витяг з протоколу засідання №18 від 21 липня 2015 року) Комісія вирішила надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою Державному підприємству "Науково-дослідний інститут мікроприладів НТК "Інститут монокристалів" Національної академії наук України щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1; вид права: постійне користування; цільове призначення: для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд, орієнтованим розміром 3,14 га.

Згідно з дозволом Київської міської ради на розроблення документації із землеустрою від 29 липня 2015 року ДОЗ-0265 за підписом заступника міського голови - секретаря Київради Резнікова О. третій особі 1 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Частина друга статті 123 Земельного кодексу України передбачає, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За правилами частини третьої статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, за результатами розгляду клопотання третьої особи 1 Київська міська рада повинна у місячний термін прийняти відповідне рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або рішення про відмову у його наданні.

При цьому підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проте, позивачі не зазначають будь-якої обставини, яка б могла бути підставою для відмови Державному підприємству "Науково-дослідний інститут мікроприладів НТК "Інститут монокристалів" Національної академії наук України у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Доводи позивачів про порушення Київської міською радою місячного строку розгляду заяви третьої особи 1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не приймаються до уваги, оскільки порушення строків прийняття рішення не є підставою для його скасування, більше того, відповідно до норм частини третьої статті 123 Земельного кодексу України не надання дозволу у місячний строк може бути підставою для замовлення розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу.

Водночас наявний у справі дозвіл Київської міської ради на розроблення документації із землеустрою від 29 липня 2015 року ДОЗ-0265 за підписом заступника міського голови - секретаря Київради Резнікова О., на думку суду, не є рішенням Київської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та не може бути підписаний за результатами розгляду клопотання Київським міським головою або заступником міського голови - секретарем Київради на підставі рішення (у формі протоколу) постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування дозвіл на розроблення документації із землеустрою, або у встановлених Порядком випадках рішення (у формі протоколу) постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури і землекористування, а також доручення Київського міського голови чи заступника міського голови - секретаря Київради на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки Київський міський голова або заступник міського голови, постійна комісія Київської міської ради не є Київською міською радою та не можуть її підміняти. У свою чергу питання надання дозволу Київської міської ради на розроблення документації із землеустрою відноситься до виключної компетенції Київської міської ради та вирішується виключно на засіданнях її сесії.

Зазначений висновок узгоджується із постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2015 року у справі №826/7305/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року, якою визнано таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили та нечинним рішення Київської міської ради "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 28 лютого 2013 року №63/9120 "Про Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві" від 04 березня 2015 року №195/1060 в частині, у тому числі в частині визначення поняття дозволу Київської міської ради на розроблення документації із землеустрою.

Враховуючи викладене, дозвіл Київської міської ради на розроблення документації із землеустрою від 29 липня 2015 року ДОЗ-0265 за підписом заступника міського голови - секретаря Київради Резнікова О., прийнятий не на підставі на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений статтею 123 Земельного кодексу України, а тому підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Проте, у задоволенні позовних вимог в частині скасування висновку постійної Комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування у формі протоколу №18 від 21 липня 2015 року належить відмовити, оскільки такий висновок не є рішенням, яке створює правові наслідки без відповідного дозволу на розроблення документації із землеустрою, а тому безпосередньо не впливає на права чи інтереси позивачів у справі.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача 3 щодо державної реєстрації земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) в Державному земельному кадастрі, здійсненої 18 жовтня 2016 року, та скасування державної реєстрацію земельної ділянки суд звертає увагу на наступне.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, місце розташування: АДРЕСА_1 державним реєстратором Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Олійником Б.І. 18 жовтня 2016 року здійснено державну реєстрацію земельної ділянки на підставі проекту землеустрою про відведення третій особі 1 земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр базується на основних принципах, серед яких об'єктивність, достовірність та повнота відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Частиною третьою статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор:

здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства;

формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг;

здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні;

присвоює кадастрові номери земельним ділянкам;

надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні;

здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі;

передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" 3. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Частина четверта статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Відповідно до часини шостої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Зміна найменування акціонерного товариства у зв'язку із зміною типу акціонерного товариства або перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

Згідно з пунктом 57 статті 25 Закону України "Про Державний земельний кадастр" поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 156-2 цього Порядку.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Кабінет Міністрів України постановою від 17 жовтня 2012 року №1051 затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі по тексту - Порядок №1051).

Згідно з пунктами 4 Порядку №1051 ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

Пунктами 31, 32 Порядку №1051 визначено, що документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є: 1) індексні кадастрові карти (плани) України, Автономної Республіки Крим, областей, районів, міст, селищ, сіл; 2) індексні кадастрові карти (плани) кадастрової зони і кварталу; 3) кадастрові карти (плани) Автономної Республіки Крим, областей, районів, міст, селищ, сіл, інші тематичні карти (плани), перелік яких встановлюється цим Порядком; 4) поземельні книги. Документи Державного земельного кадастру є його складовими частинами, які створюються, відображаються та змінюються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 49 Порядку №1051 поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107-137 цього Порядку.

Пунктами 50, 51, 53, 57 Порядку №1051 визначено, що дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки. Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. Поземельна книга в паперовій формі відкривається шляхом роздрукування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відповідної Поземельної книги в електронній (цифровій) формі. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 156-2 цього Порядку.

Згідно з пунктом 60 Порядку №1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Пунктом 61 Порядку №1051 передбачено, що скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги.

Згідно з пунктом 107 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.

За змістом пункту 109 вказаного Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Відповідно до пункту 105 Порядку №1051 підставою для відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно- правовими актами, є:

подання документів, передбачених підпунктом 2 пункту 104 цього Порядку, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 70 цього Порядку.

Аналіз наведених судом вище норм законодавства дає підстави для наступних висновків: державний реєстратор у разі надання передбачених законодавством документів зобов'язаний зареєструвати земельну ділянку та може відмовити у реєстрації лише у разі вичерпних випадків; скасування запису у Поземельній книзі та закриття Поземельної книги у зв'язку із скасуванням державної реєстрації земельної ділянки здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення.

Як зазначає позивач, оскільки реєстрація земельної ділянки здійснена державним кадастровим реєстратором на підставі дозволу на розроблення документації із землеустрою та проекту землеустрою, які не відповідають вимогам земельного законодавства, відповідно наявні підстави для скасування такої реєстрації земельної ділянки, як неправомірно зареєстрованої, у зв'язку з похідним характером такої реєстрації від оскаржуваного дозволу Київської міської ради.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов'язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.

Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Положення стаття 50 Закону України "Про землеустрій" визначають, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Згідно з пунктом "б" частини другої статті 198 Земельного кодексу України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Як встановлено вище, позивач 2 є власником, а позивач 1 - орендарем приміщень №2/11 (в літ. А9), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з частиною другою статті 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Суд встановив, що частина земельної ділянки, що знаходиться під приміщеннями, що належать на праві власності позивачу 2, входить у межі сформованої земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, що, за переконанням позивача 2 унеможливлює оформлення відповідного права на земельну ділянку за ним.

За замовленням ТОВ "АТА" проведено експертне земельно-технічне дослідження, що оформлене висновком спеціаліста №1/08/17 від 04 серпня 2017 року, копія якого знаходиться у справі.

Згідно з вказаним дослідженням встановлено, що вертикальна проекція двох контурів приміщення за адресою: АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_1, накладається на земельну ділянку площею 3,1356 га, кадастровий номер НОМЕР_3, сформовану кадастровим реєстратором на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Державному підприємству Науково-дослідний інститут мікроприладів НТК "Інститут монокристалів" Національної академії наук України в постійне користування для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд, яка знаходиться на АДРЕСА_1, причому площа накладення складає близько 78 кв. м (40 кв. м та 38 кв. м); проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Державному підприємству Науково-дослідний інститут мікроприладів НТК "Інститут монокристалів" Національної академії наук України не в повній мірі відповідає вимогам законодавства, чинному на час розроблення цього проекту землеустрою.

Водночас, із розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не вбачається наявності відповідного погодження меж земельної ділянки із усіма суміжними власниками та землекористувачами, зокрема ТОВ "АТА".

У свою чергу ТОВ "АТА" згідно з наявними у справі копіями податкових декларацій з плати за землю за 2015-2017 роки та витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є користувачем земельної ділянки на АДРЕСА_1

Наведене свідчить, що надана третьою особою 1 для державної реєстрації документація із землеустрою не відповідає вимогам законодавства, що є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки відповідно до часини шостої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Разом з тим, державний реєстратор не має повноважень перевіряти документацію із землеустрою на предмет її відповідності вимогам законодавства, що виключає протиправність дій відповідача 3 та свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

У той же час невідповідність документації із землеустрою та розроблення її на підставі не передбаченого законом дозволу Київської міської ради нівелює законність державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 в Державному земельному кадастрі.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В силу частини четвертої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Зважаючи на викладене вище, обраний позивачем спосіб захисту - скасувати державну реєстрацію земельних ділянки, є правильним та ефективним.

Проте, скасування запису у Поземельній книзі та скасування кадастрового номера земельної ділянки має здійснюватись саме державним кадастровим реєстратором на підставі відповідного судового рішення.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині належить задовольнити частково, скасувавши державну реєстрації земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 в Державному земельному кадастрі, здійсненої 18 жовтня 2016 року.

Щодо порушеного права позивача та доводів відповідача 1 і третьої особи 1 про передчасність позовних вимог суд зазначає, що оскаржуваними рішеннями зачіпаються права та законні інтереси позивачів, а саме: ТОВ "АТА", як орендаря нерухомого майна, та громадянки Туреччини ОСОБА_1, як власниці нерухомого майна, які щоденно використовують прилеглу до приміщення земельну ділянку для під'їзду (у т. ч. вантажним транспортом), проходу, парковки автотранспорту, та для доступу до нежитлових приміщень, що належать їм на праві власності (оренди), а також у подальшому останніми планується вчинення дій щодо оформлення речового права на земельну ділянки задля створення умов для безпечної та надійної експлуатації власних приміщень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі №1-10/2004, законний інтерес відбиває легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом.

Таким чином, із аналізу положень земельного законодавства, зокрема статті 120 Земельного кодексу України вбачається гарантоване право особи, якій належить нерухоме майно на праві власності, на оформлення відповідного права на земельну ділянку під таким майном.

У даному випадку формування земельної ділянки та її реєстрація в Державному земельному кадастрі в такій конфігурації порушує законний інтерес позивача 2, як власника нерухомого майна, на оформлення права користування земельною ділянкою, оскільки частина земельної ділянки, що знаходиться під приміщеннями, що належать на праві власності позивачу 2, входить у межі сформованої земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, що унеможливлює оформлення відповідного права на земельну ділянку за позивачем 2.

Суд відхиляє послання третьої особи на висновок експертів про результати проведення комісійної будівельно-технічної експертизи від 23 вересня 2016 року №13192/13193/15-43, згідно з яким належні позивачам приміщення є місцем спільного користування, тому що зазначена обставина не позбавляє позивачів права користування земельною ділянкою під належним їм приміщеннями.

Щодо твердження про передчасність звернення позивачів до суду, враховуючи що у складі проекту із землеустрою міститься заява директора Інституту щодо гарантування вільного безперешкодного доступу пішоходів та проїзд транспорту до сусідніх земельних ділянок та у разі необхідності зобов'язується укласти договір постійного земельного сервітуту, суд зазначає, що наявність такої заяви не позбавляє права позивачів звернутись за захистом свого права до суду та не гарантує відновлення їхніх прав з огляду на безпідставність оскаржуваного дозволу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем 1 не доведено правомірність видання оскаржуваного дозволу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АТА" (код 25589927; м. Київ, 01004, м. Київ, вул. Басейна, буд. 9, кім. 3) та Громадянки Турецької республіки ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати дозвіл Київської міської ради (код 22883141; 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, будинок 36) на розроблення документації із землеустрою Державному підприємству "Науково-дослідний інститут мікроприладів НТК "Інститут монокристалів" Національної академії наук України (ДОЗ-0265) від 29 липня 2015 року.

3. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 в Державному земельному кадастрі, здійсненої 18 жовтня 2016 року державним реєстратором Головного управління Держгеокадастру у м. Києві (код 39802366; 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 69) Олійником Богданом Івановичем.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТА" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 400,00 грн. (дві тисячі чотириста гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради.

6. Стягнути на користь Громадянки Турецької республіки ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 960,00 грн. (дев'ятсот шістдесят гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда