Справа № 826/18488/16
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 грудня 2017 року 12:42 № 826/18488/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., за участі секретаря судового засідання Новик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особадержавного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любові Миколаївни (відповідач-1) управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (відповідач-2) Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач-3) ОСОБА_3
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,
за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_4,

від відповідача-2 - Суботи О.В.,

від відповідача-3 - Бондар О.Г.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любові Миколаївни, управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3, в якому просить:

- визнати рішення державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любові Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29038790 від 31.03.2016, недійсним з дня його прийняття;

- визнати незаконними дії державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любові Миколаївни з внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису №13962159 від 28.03.2016;

- зобов'язати компетентних посадових осіб управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №13962159 від 28.03.2016.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що документ, який став підставою для прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення - рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28.07.2014 - є підробним та не породжує жодних правових наслідків, а тому не може бути підставою для реєстрації за третьою особою права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, позивачем та його представником наголошено, що під час державної реєстрації права власності на вказану квартиру державний реєстратор не пересвідчився чи набрало вказане судове рішення законної сили та не здійснив додаткової перевірки автентичності такого рішення за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не зупинив реєстрацію для усунення вказаних недоліків заявником.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2017 адміністративну справу №826/18488/16 прийнято до свого провадження суддею Скочок Т.О. та призначено до судового розгляду.

У призначене судове засідання з'явились представники позивача, відповідачів-2 та -3. Решта осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача-2 проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено, що оскаржуване рішення прийнято державним реєстратором правомірно та у межах наданих йому повноважень, оскільки під час звернення з вимогою про реєстрацію за третьою особою права власності на квартиру АДРЕСА_1 було надано рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28.07.2014 у справі №410/2829/14-ц, на якому містилась відмітка про набрання останнім законної сили. При цьому, представником відповідача-2 наголошено, що обов'язок з перевірки наявності відповідного судового рішення в Єдиному реєстрі судових рішень виник у державних реєстраторів лише 14.09.2016, у той час коли оскаржуване рішення прийнято 31.03.2016.

Представник відповідача-3 також заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши у письмових запереченнях проти позову, що Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є учасником спірних правовідносин, оскільки не приймав спірного рішення. При цьому, останнім зазначено, що у разі задоволення заявлених позовних вимог та звернення позивача з відповідним рішенням та копіями документів до будь-якого суб'єкта державної реєстрації прав з метою скасування державної реєстрації прав, законодавством України передбачений обов'язок останнього внести записи про скасування записів Державного реєстру прав незалежно від участі у судовій справі.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією заповіту, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. від 21.07.2012, ОСОБА_8 все своє майно заповів ОСОБА_1.

Натомість, у відповідності до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.08.2016, копія якої наявна у матеріалах справи, ОСОБА_1, як єдиному спадкоємцю майна померлого брата - ОСОБА_8 - відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з огляду на реєстрацію права власності на вказану квартиру за іншою особою на підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28.07.2014 у справі №410/2829/14-ц.

Як вбачається з наданих представником відповідача-2 скан-копій реєстраційної справи, ОСОБА_3 подано заяву про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, до якої, згідно з карткою прийому заявки №56115492 від 28.03.2016, додано копію паспорту та коду, рішення суду про визнання договору недійсним та стягнення заборгованості та за зустрічним позовом №2-410/858/14 та копію останнього, технічний паспорт №753, видавник КМ БТІ та копію останнього.

За результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів державним реєстратором прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Л.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.03.2016 №29038790, яким вирішено провести державну реєстрацію права приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_3, податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_4, а також відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна.

На підставі викладеного, як вбачається з наявної у матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, державним реєстратором прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Л.М. 28.03.2016 внесено запис про право власності 13962159.

Вважаючи вказане рішення та внесений на його підставі запис необґрунтованими, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, у силу п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; 7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

При цьому, у силу п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, у тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 31.03.2016 №29038790 слугувало саме рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28.07.2014 у справі №410/2829/14-ц, яким, зокрема, визнано за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) право власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії вказаного судового рішення, остання містить відмітку про набрання ним законної сили 08.08.2014.

У той же час, згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; 2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення у державного реєстратора, виходячи з поданих заявником документів, були відсутні законодавчо мотивовані підстави для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, оскільки твердження позивача та його представника про відсутність на копії вказаного судового рішення відмітки про набрання ним законної сили не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Крім того, суд погоджується з доводами представника відповідача-2 про те, що обов'язок використання державним реєстратором під час вчинення реєстраційної дії відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, що відкриті для загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади, щодо наявності в Реєстрі електронної копії такого рішення, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами, виник у державних реєстраторів лише після набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 08.09.2016 №594, а саме: 14.09.2016, тобто вже після прийняття оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд вказує про необґрунтованість позовної вимоги про визнання незаконними дії державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любові Миколаївни з внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису №13962159 від 28.03.2016.

Разом з тим, позивач та його представник вказує на факт підробки рішення суду, яке слугувало підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

З метою з'ясування фактичних обставин справи та отримання достатніх доказів, судом направлено на адресу Лисичанського міського суду Луганської області судовий запит, якому наразі територіально підсудні справи Брянківського міського суду Луганської області наразі, згідно з розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 №2710/38-14, з проханням надати належним чином завірену копію рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28.07.2014 у справі №410/2829/14-ц (провадження №2-410/858/14) разом з відміткою про набрання даним рішенням законної сили (за наявності) або зазначити про причини неможливості її надання.

Лисичанським міським судом Луганської області у відповідь на вказаний запит листом від 23.11.2017 надано інформацію про те, що ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_3 не зареєстровані у базі даних автоматизованої системи документообігу Брянківського міського суду Луганської області, а сторонами у цивільній справі №410/2829/14-ц (провадження 2/410/858/14) є інші особи.

Вказане у сукупності свідчить про відсутність у поданого для державної реєстрації рішення Брянівського міського суду Луганської області від 28.07.2014 у справі №410/2829/14-ц (провадження №2-410/858/14) статусу документа, достатнього для державної реєстрації права власності та інших речових прав, у силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки наявними у матеріалах справи спростовано факт автентичності та достовірності такого документа. Іншого особами, які беруть участь у справі не доведено, а з матеріалів справи не вбачається.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що рішення державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любові Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29038790 від 31.03.2016, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання компетентних посадових осіб управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №13962159 від 28.03.2016 слід зазначити наступне.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діє станом на момент розгляду справи судом), у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З урахуванням викладеного, у разі набрання даним судовим рішенням законної сили позивач не позбавлений права на звернення до відповідного органу реєстрації з вимогою про скасування запису про державну реєстрацію, внесеного на підставі рішення, скасованого у судовому порядку. Слід зазначити, що представником відповідача-3, на якого наразі, у тому числі, покладено обов'язок державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, підтверджено у письмових запереченнях проти позову факт того, що у разі задоволення заявлених позовних вимог та звернення позивача з відповідним рішенням та копіями документів до будь-якого суб'єкта державної реєстрації прав з метою скасування державної реєстрації прав, законодавством України передбачений обов'язок останнього внести записи про скасування записів Державного реєстру прав незалежно від участі у судовій справі.

Отже, суд дійшов до висновку, що наразі вказана позовна вимога є передчасною, а обов'язок в частині скасування реєстраційного запису, внесеного на підставі рішення, скасованого у судовому порядку, є законодавчим обов'язком відповідного органу державної реєстрації.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1) до державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любові Миколаївни (, адреса: м. Київ, пров. Музейний, 2-Д), управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, адреса: м. Київ, пров. Музейний, 2-Д), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, адреса: м. Київ, вул. Хрещатик, 36), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любові Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29038790 від 31.03.2016.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок