Справа № 2а-552/2010
Суддя: Стародубцева Л. О.
Дата ухвалення: 2010-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 2 - а 552/2010 р
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2010 року Шосткинський міськрайсуд Сумської області у складі:

головуючої судді- Стародубцевої Л.О.,

при секретарі - Даниленко О.А.

з участю представника позивача- Хомінич М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шостка Сумської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління пенсійного фонду України в Сумський області та управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради на бездіяльність ОСОБА_2 управління пенсійного фонду України в Сумський області та управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради щодо перерахунку та виплати недоотриманої пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом пояснюючи та уточнюючи свої позовні вимоги просить суд:

1. Зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в Сумський області провести ОСОБА_1 перерахунок призначеної щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю згідно ст. ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з 75 відсотків розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 10.11.2005 р. по лютий 2010 року та в подальшому без обмеження її строком.

2. Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради на його користь:

1. Недоотриману одноразову грошову компенсацію за шкоду здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, що виходить в розмірі 45 мінімальних заробітних плат та становить 14665 грн. 60 коп;

2. Щорічну допомогу на оздоровлення, що виходить в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за період 2006- 2009 рр. на загальну суму 9760 грн;

3. Щорічну допомогу до 5 травня інвалідам війни 2 групи, що виходить з розміру 8 мінімальних пенсій за віком за період 2006-2010 рр. на загальну суму 16664 грн;

4. Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради нарахувати недоплачені суми та забезпечити їх виплату у повному обсязі, а також нараховувати і виплачувати в неменших розмірах зазначені допомоги в подальшому, негайно виконати постанову суду та подати звіт про виконання судового рішення у місячний термін..

5. Звільнити його від сплати державного мита при зверненні до суду згідно п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії інвалід другої групи з березня 2005 року по 01.01.2007 року перебував на обліку в ОСОБА_2 управлінні МВС України в Сумський області, а з 01.01.2007 року

знаходиться на обліку в ОСОБА_2 управлінні пенсійного фонду України в Сумський області та отримує пенсію за ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262- XII.

10 листопада 2005 року йому встановлена довічно друга група інвалідності у зв'язку з захворюванням пов'язаним з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідач всупереч ст. ст. 50 та 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протягом з 10 листопада 2005 року і по теперішній час порушує право позивача по нарахуванню та виплаті щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 75 відсотків від мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На звернення відповідач в цьому йому відмовив.

Крім цього він також перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради, яке йому щорічно виплачує допомогу на оздоровлення та щорічну допомогу до 5 травня як інваліду війни 2 групи в менших розмірах протягом з дня встановлення інвалідності і по теперішній час.

На неодноразові звернення про перерахунок зазначених виплат, відповідач порушуючи вимоги ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому відмовив.

Відповідач не доплатив йому одноразової грошової компенсації за шкоду здоровлю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, що виходить в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, недоплата якої за вказаний період становить 14665 грн. 60 коп, а також щорічної допомоги на оздоровлення, що виходить в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, недоплата за період 2006-2009 рр. на загальну суму становить 9760 грн. та щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни 2 групи, що виходить з розміру 8 мінімальних пенсій за віком недоплата за період 2006-2010 рр. на загальну суму становить 16664 грн.

Позивач вважає, що згідно п. 3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, мотивуючи тими ж самими обставинами.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління пенсійного фонду України в Сумський області- головний спеціаліст-юрисконсульт управління пенсійного фонду України в м. Шостка ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просить відмовити в позові, мотивуючи тим. що позивач є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України, перебуває на обліку в головному управлінні пенсійного фонду України в Сумський області з 01.01.2007 року по теперішній час. Одержує пенсію по інвалідності, призначеної на умовах ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-Х11 із грошового забезпечення, до складу якого враховані посадовий оклад за посадою, військове звання, процентна надбавка за вислугу років, додаткові види грошового забезпечення і премія.

Позивач 09.11.2009 року звернувся до головного управління пенсійного фонду України в Сумський області із заявою про виплату, на його думку, недоотриманої додаткової пенсії за 2008-2009 роки, тобто в заяві не вимагав проведення перерахунку пенсії відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-Х11 за період починаючи з 10.11.2005 рою як зазначено в позові.

Крім того, неможливо пенсію, призначену за Законом № 2262-Х11 перерахувати за ЗУ № 796-Х11. До функцій головного управління не входить призначення та перерахунок пенсії за ЗУ № 796-Х 11, оскільки, позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ№ 2262-Х11, тому перерахунок його пенсії можливо провести лише за наявності підстав для перерахунку пенсії, передбачених ст. 63 ЗУ№ 2262-Х11. Якщо позивач має намір отримувати пенсію за ЗУ № 796-Х11, то йому необхідно з відповідною заявою, довідкою про розмір заробітної плати та відповідними документами про фактичний відпрацьований час в зоні відчуження, звернутися до управління пенсійного фонду України м. Шостка Сумської області. Перерахунок додаткової пенсії у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, визначеного ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суперечить законодавству.

Додаткова пенсія позивачу у 2007 році обраховувалась із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ПКМ України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 01.01.2002 року № 1 в розмірі 19.91 грн.. і виплата є правомірною та обґрунтованою, оскільки законодавцем чітко передбачено, що для визначення додаткової пенсії за Законом України № 796- XI1 застосовується розмір мінімальної пенсії за віком з розрахунку 19.91 грн.

Розмір додаткової пенсії за період з 01.01.2008 р. по 22.05.2008 року визначено ЗУ

України «Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» редакції згідно ЗУ України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Постановою Кабміну «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530 з метою збереження рівня соціального захисту окремих громадян визначено розміри щомісячної додаткової пенсії та розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Так п.4 Постанови № 530 встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія, за шкоду заподіяну здоров'ю, особам віднесеним до 1 категорії інвалідам 2 групи виплачується в розмірі 20 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Одночасно з цим, відповідно до розділу «Видатки» бюджету пенсійного фонду України на 2008 рік. затвердженого ПКМУ від 30.01.2008 р.№530, та бюджету ПФУ на 2009 рік, затвердженого ПКМУ від 11.03.2009 р. З 235, за рахунок коштів державного Бюджету України здійснюється пенсійне забезпечення військовослужбовців.

З огляду на викладене вище, фінансування пенсійних виплат, призначених згідно із ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» проводиться за рахунок та у межах асигнувань Державного бюджету України затвердженого Верховною Радою України.

Таким чином, кошти на фінансування виплат пенсій за ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», передбачені у видатковій частині Державного бюджету України на 2008 рік та у видатковій частині Державного бюджету України на 2009 рік з урахуванням розміру додаткової пенсії, визначеного ПКМУ «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Щодо виплати в подальшому додаткової пенсії в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком є вимогою безпідставною, оскільки неможливо зобов'язати головне управління да майбутнє вчинити певні дії, так, як на момент розгляду справи відсутній факт порушення пенсійних прав позивача в майбутньому.

Вимога про негайне виконання рішення суду також суперечить законодавству, оскільки відповідно до ст. 256 КАУ негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів- у межах суми стягнення за один місяць.

Крім того, згідно ст. 99 КАСУ адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, яким встановлений річний строк. Позивач знав або повинен був знати про порушення, на його думку, своїх прав ще з часу призначення йому пенсії по інвалідності у листопаді 2005 року.

Отже, позивачу пенсія нарахована та виплачується згідно діючого законодавства.

Представники відповідача управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради ОСОБА_4 та Дроженець О.1. уточнені позовні вимоги не визнали в повному обсязі, пояснили, що зазначені виплати позивачу виплачувались відповідно до діючого законодавства, порушень не допускалось, а тому просять відмовити в позові.

Позивачу одноразова компенсація особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи призначена і виплачена відповідно до Постанови КМУ від 25.09.2005 року № 936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови КМУ від 26.07.1996 р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у грудні 2005 року в розмірі 284 грн. 40 коп.

Щорічна разова допомога до 5 травня, як інваліду війни 2 групи здійснювалась у таких розмірах:

330 грн- 10.04.2006 р. згідно ст. ЗО ЗУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік;

360 грн. - 18.04.2007 року згідно ст. 29 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік;

400 грн. - 04.04.2008 року згідно Постанови КМУ від 12.03.2008 р. № 183 « Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

430 грн,- 10.04.2009 року згідно Постанови КМУ від 18.03.2009 року № 211« Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

480 грн. - у квітні 2010 року.

Щорічна допомога на оздоровлення за 2006- 2009 роки згідно постанови КМУ від 20.09.2005 року № 936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірах встановлених постановою КМУ від 12.07.2005 р. № 562 « Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачена в наступних розмірах:

120 грн.,- 17.03.2006 р.

120 грн., - 16.03.2007 р.

120 грн.,-29.01.2008 р.

120 грн.,-28.01.2009 р.

Представник відповідача головного управління МВС України в Сумський області, яке залучене в якості третього відповідача в судове засідання не з'явився надав заяву та відгук до позову та просить розглянути справу без його участі, а при вирішенні позову по суті покладається на розсуд суду та при цьому пояснив, що до 01.01.2007 року МВС забезпечувало щомісячне отримання від районних та обласних відділень Ощадного банку України щомісячних звітів, заявок про потребу в коштах на виплату пенсій та щомісячної адресної державної допомоги на наступний місяць. Після надходження цих заявок управління МВС за встановленою формою Ощадбанку формували узагальнені звіти-заявки за відповідною територією, які до 25 числа поточного місяця передавали до ФРЕ МВС України. З 01.01.2007 року відповідні операції проводить Пенсійний фонд України та при цьому послався на постанову КМУ № 1533 від 02.11.2006 р. про порядок та механізм передачі органам ПФ України функцій з призначення та виплати пенсій деяким категоріям громадян.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача головного управління МВС України в Сумський області, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін. Інші учасники по справі не заперечують.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається з матеріалів справи позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і йому 10 листопада 2005 року встановлена довічно друга група інвалідності у зв'язку з захворюванням пов'язаним з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України, і перебував на обліку в ОСОБА_2 управлінні МВС України в Сумський області, а з 01.01.2007 року по теперішній час знаходиться на обліку в ОСОБА_2 управлінні пенсійного фонду України в Сумський області та одержує пенсію по інвалідності, призначену за ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-Х11 із грошового забезпечення, до складу якого враховані посадовий оклад за посадою, військове звання, процентна надбавка за вислугу років, додаткові види грошового забезпечення і премія, яка розрахована наступним чином: основний розмір пенсії, до пенсії призначено підвищення інваліду війни другої групи, цільова грошова допомога інваліду війни на прожиття, до пенсії призначена додаткова пенсія учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС 1 категорії та соціальний захист непрацюючих.

30 листопада 2005 року позивач отримав посвідчення, особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської

катастрофи, в якому зазначено, що він має право на пільги і компенсації встановлені ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 1 категорії ( а.с 11).

02.12.2005 року позивач отримав посвідчення, інваліда війни 2 групи в якому зазначено, що він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- інвалідів війни ( а.с.10).

Ст. 50 Закону № 796-ХІІ передбачає нарахування інваліду І1-Ї групи додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1 у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, ст. 67 Закону № 796-ХІІ передбачає порядок підвищення розміру доплат, пенсій і компенсацій у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1.

3і змісту ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що за основу нарахування щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно чинного законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому Закон передбачає здійснення перерахунку пенсії з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином законодавець чітко врегулював порядок нарахування пенсії та здійснення перерахунку у бік збільшення кожного разу, коли збільшується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Виходячи із змісту наведених правових норм, позивач має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України ч.2 ст.46.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України в разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щомісячної додаткової пенсії -за шкоду, заподіяну здоров'ю застосуванню підлягає ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Надання Кабінету Міністрів України права визначати порядок обчислення додаткової пенсії по інвалідності . що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальних пенсій за віком.

Відповідач відмовив позивачу у призначенні та перерахунку додаткової пенсій по інвалідності у розмірах, визначених статтею 50 Закону № 796-ХП, згідно якої інвалідам другої групи додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, встановлюється у розмірі 75 процентів пенсії за віком з огляду на відсутність підстав такого призначення та правомірність здійснення управлінням розрахунку.( а.с.69-70).

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку виплати пенсій.

Право вибору пенсійних виплат передбачене статтею 10 наведеного Закону, і означає, що особі, яка має одночасне право на різні види пенсії за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника, призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Абзац перший пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, у разі, якщо особа має право на отримання пенсії, у тому числі відповідно до Законе України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Щодо доводів відповідача про суперечність законодавству, суд зазначає, що Статтею 11 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12 ) і цим Законом.

З довідки відповідача вбачається, що позивач в період з 2005 року по лютий 2010 рік включно отримує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю менше ніж передбачено ст. 50 Закону № 796-ХІІ та ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с.34-35).

Правовою підставою позовних вимог є частина 3 статті 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" якою зазначено, що у разі збільшення розмір) прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, у тому числі віднесеним до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, з 10 листопада 2005 р. у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, органи Пенсійного фонду України, тобто відповідач зобовязаний здійснювати перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю саме з дня встановлення цього розміру прожиткового мінімум) незалежно від звернення пенсіонера з відповідною заявою про перерахунок пенсії.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України „Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14. Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505^4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 65 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року № 3235-4. шо набрав чинності з 1 січня 2006 року, був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня 2006 року - 350 гривень, з 1 квітня 2006 року - 359 грн., з 1 жовтня 2006 року - 366 грн.

Статтею 62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19 грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня 380 гривень, з 1 квітня 387 гривень, з 1 жовтня 395 гривень.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 га існує в новій редакції 3 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом пятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Статтею 58 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2007 року № 107-6, що набрав чинності з 1 січня 2008 року був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня 2008 року 470 гривень, з 1 квітня 2008 року-481 грн., з 1 липня 2008 року-482 грн., з 01 жовтня 2008 року-498 грн.

22 травня 2008 року рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 були визнані неконституційними положення пункту 28 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими з 01 січня 2008 року були внесені зміни, зокрема, до ст. 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених Законів, що визнані неконституційними та є обовязковими до виконання на території України.

Згідно статті 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» встановлено у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

Розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів У країни.

Згідно статті 52 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» від 27.04.2010 р. № 2154 VI був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 695 гривень, з 01 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734 гривень.

Таким чином, для позивача як інваліда 2 групи, особи, постраждало'! внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, розмір додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Доводи відповідача про те, що додаткова пенсія позивачу нарахована та виплачувалась у 2007 р. на підставі ПКУ від 01.01.2002 р. № 1 в розмірі 19,91 грн, та у 2008-09 роках на підставі ПКУ від 28.05.2008 р., та що застосування мінімального розміру пенсії за віком згідно ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суперечить законодавству є необґрунтовані і спростовується приписами пункту першого та шостого статті 92 Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, а також абзацом другим преамбули, частиною З статті 4, пунктом 2 частини першої статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального Закону якими передбачено що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що до приведення законодавства України у відповідність із Законом (Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування), закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-3. Статтею 17 даного Закону до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір пенсії за віком. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 19 зазначає, що виключно законами України визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8- рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/20С5) повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Оскільки порушене право позивача повязане з виплатою вже призначеної додаткової пенсії у розмірах, які не відповідають закону, тому факт звернення як юридичний факт, не впливає на відновлення порушеного права. Функції та обовязки відповідач виконує в межах Положення, в якому зазначений і обовязок про те, що управління Пенсійного фонду в своїй діяльності керується законами України, які є обовязковими до виконання.

З огляду на викладене, підлягають задоволенню позовні вимоги за період з 10.11.2005р.- до 31.12.2007 року включно, та починаючи з 22.05.2008р. -по 28 лютого 2010 року

Враховуючи положення п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тому позовні вимоги за період з 01.01.2008р. до 22 травня 2008 року задоволенню не підлягають.

Щодо доводів строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Приписами частини 2 статті 99 КАС України передбачено застосування річного строку звернення до суду з адміністративним позовом у випадку, якщо законом не встановлено інше.

Проте, обов'язок держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи визначений статтею 13 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796. Зазначена стаття передбачає, що Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її за у тому числі (пункт 3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сімї у звязку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 Цивільного Кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смерті.

Крім того, відповідно до ч,2 ст. 87 ЗУ « Про пенсійне забезпечення», суми пенсії не отримані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Том>. недоплачена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю з вини відповідача повинна бути донарахована і виплачена з моменту встановлення інвалідності.

Крім цього, не заслуговують на увагу суду доводи відповідача що Головне управління Пенсійного Фонд України в Сумський області не є правопреемником ОСОБА_2 управління МВС України в Сумський області, що взяло лише обов'язки виплати, а не призначення пенсії, після передачі зазначених справ УПФ України в Сумський облает:, розмір пенсії позивачу вже був визначений, виходячи з наступного.

Постановою КМУ від 02.11.2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» затверджений Порядок яким визначений механізм передачі органам Пенсійного фонду України від Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Державної податкової адміністрації Державного департаменту з питань виконання покарань та інших органів, що здійснюють призначення пенс відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб*' функцій з призначення і виплати пенсій:

а) проводять інвентаризацію пенсійних справ та виплатних документів на підставі контроль інвентаризаційних відомостей на момент передачі, які складаються в двох примірниках (один примірник передають органам Пенсійного фонду України), здійснюють перевірку пенсійних справ, виплатні та інші документи, необхідні для виконання функцій з призначення і виплати пенсій.

Виходячи з цього управління Пенсійного Фонду України в Сумський області зобовязано було при виплаті позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, дотримуватись вимог чинного законодавства, а тому думку суду саме з управління Пенсійного Фонду України в Сумський області підлягає стягненню недоплачена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю як з вини відповідача.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо виплати позивачу додаткової у розмірах менших від 75 відсотків мінімальної пенсії за віком є неправомірними, оскільки не відповідають ви статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», порушили порядок нарахування та виплати додаткової пенсії за шкоду, що потягло за собою звуження та порушення прав позивача. Вищезазначені норми діяли і в період за який пред'явлено вимоги.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що вимоги про встановлення обов'язку Управління нарахувати і виплатити додаткову пенсію у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, ос суд не в праві перебирати на себе функцію державного органу, якому такі повноваження надані законом.

Щодо вимог позивача про виплату додаткової пенсії та допомог в подальшому без обмеження її строком, суд зазначає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 2 КАС України заві адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичній сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних у правд і функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а тому неможливо зобов'язати на майбутнє вчинити певні дії, т.я. на момент розгляду справи відсутній факт порушення пенсійних прав позивача.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зобов'язання управління до негайного ви постанови суду та надати звіт про виконання судового рішення та встановити строк подання звіту, оскільки в: до ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів- у межах суми стягненню місяць. Щодо подання звіту, то суд зазначає, що це є право суду, а не обов'язок і суд не вбачає в цьому підстави.

Щодо позовних вимог до управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської вважає, що ці вимоги також підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи», в редакції, яка діяла станом на 2005 рік, одноразова компенсація учасникам наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, ви-, таких розмірах: інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.71 названого Закону дія положень цього Закону не може призупинятися іншими крім законів про внесення змін до цього Закону.

Мінімальна заробітна плата з 01.09.2005 р. по 31.12.2005 р. складала 332 грн., таким чином, відповідач ієн був сплатити позивачу одноразову компенсацію за 2005 рік як інваліду 2-ї групи в сумі 14940 грн.. а фактично відповідач сплатив позивачу цю компенсацію в розмірі 284 грн.40 коп. на підставі п. «е» Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Сплативши вказану компенсацію на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 22.07.1996 р., відповідач діяв неправомірно, оскільки Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу юридичну силу, тому відповідач повинен був сплатити позивачу одноразову компенсацію за 2005 р. як інваліду 2-ї групи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, що становило 14940 грн.

Крім того, Законом України «Про державний бюджет на 2005 рік», дія статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в цій частині не зупинялась, злата склала 14655 грн. 60 коп.

Щодо доводів відповідача про строк позовної давності, суд зазначає.

Оскільки предметом спору є виплата одноразової компенсації як інваліду 2-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до спірних правовідносин застосовуються приписи частини 3 статті 99 КАС України, згідно якої для захисту прав, свобод та інтересів особи цим <сом та іншими законами можуть встановлюватись інші строки для звернення до адміністративного суду. Так, том 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її за пошкодження здоровя або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Частиною 1 статті 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 8 лютого 1995 року № 39/95-ВР передбачено, що право подання позову про кодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю особи, не обмежується строком давності. Пунктом 3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Таким чином, строки звернення до суду не поширюються на вищевказану вимогу позивача.

Позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій відповідача і зобов'язанню провести донарахування щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня та щорічної допомоги на оздоровлення за 2006-2008 роки задоволенню не підлягають, з таких підстав.

У судовому засіданні було встановлено і не оспорюється сторонами те, що позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до 5-го травня за 2006-2010 роки як інвалід війни 2-ї групи у квітні місяці кожного року. Ця допомога була йому виплачена на відповідні роки і сума виплат відповідно склала: 330 грн., 360 грн.. 400 гри., 430 грн. та 480 грн., а також щорічна допомога на оздоровлення за 2006- 2008 роки виплачена за кожний рік по 120 грн.

Зазначені виплати здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Виходячи із завдання адміністративного судочинства на адміністративні суди покладено обовязок при оскарженні рішень, дій або бездіяльності субєктів владних повноважень, якими є органи соціального захисту населення, перевіряти оскаржувані рішення, дії або бездіяльність на їх відповідність певним критеріям, визначеним ч.3 ст.2 КАС України.

Перевіряючи правомірність дії органів соціального захисту населення щодо здійснення виплат суд застосовує законодавство, яке діяло на час їх вчинення, виходячи з наступного.

У позивача за 2006 рік відсутнє таке право на отримання зазначених допомог у розмірах, встановлених ч.5 ст. 12-15 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст. 48 «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», дія яких була зупинена.

З 01.01.2007 року по 09.07.2007 року ( по день винесення рішення Конституційним Судом України) та з 01.01.2008 р. по 22.05.2008 року (по день винесення рішення Конституційним Судом України) конкретні розмірі разової грошової допомоги особам, які постраждали внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС були встановлені певними нормами Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, відповідно.

Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період виплату щорічної грошової допомоги до 5-го травня та щорічна допомога на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік, діяли правомірно, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України.

Отже з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 р. по 22.05.2008 рок/ органи соціального захисту населення не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах встановлених ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки протягом цього часу положення базових законів не діяли.

Застосування законодавства України у такий спосіб, ґрунтується на висновках Конституційного Суду України, наведених в мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 р. № 4-зп, який у п.3 зазначив наступне: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт. який діяв у часу раніше».

Виходячи з наведеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо покладення на органи соціального захисту населення обов'язку здійснити зазначені виплати особам, які отримали таку допомогу протягом 01.01.2007 р.- 09.07.2007 р. та 01.01.2008 р. - 22.05.2008 р., у розмірах встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік. Протягом цього часу органи соціального захисту населення діяли у відповідності з приписами діючого законодавства, а враховуючи разовий характер цих виплат, в момент їх здійснення особа реалізувала своє право на їх отримання, і як наслідок, у органу соціального захисту населення припинився обовязок щодо їх виплати.

Що стосується виплат за 2009 та 2010 роки, то ці вимоги підлягають задоволенню із слідуючих підстав.

На думку суду управління праці та соціального захисту населення діяло не правомірно, оскільки відповідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова грошова допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсії за віком.

В редакції закону, що діяли з 01.01.2008 року по 2.05.2008 року, ст. 13 передбачала виплату щорічно до 5 травня інвалідам війни разової грошової допомоги у розмірах, які визначаються КМУ в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Але внесені до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу СРСР не можуть бути скасовані без, їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Згідно з ч.2 ст. 19, ч.3 ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав.

Тобто, розмір разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 та 2010 рік має бути встановлений відповідно до чинних частин п'ятих ст. 12, 13, 14 та 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та щорічної допомоги на оздоровлення у 2009 році відповідно до ст. 48 «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які підлягали застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням вимог законодавства з 22.05.2008 року.

Відповідно до ЗУ «Про державне мито», судові витрати по справі підлягають віднесенню за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.7-9, 11, 69-71, 159-163 КАС України, ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ЗУ « Про пенсійне забезпечення», ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ Про державний бюджет на 2005-2010 роки, Постановою КМУ від 02.11.2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян», Конституцією У країни, Рішеннями Конституційного суду України від 03.10.1997 р. № 4-зп та № 8-рп/2005, № 10-рп/2008, 2007. ЗУ «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 8 лютого 1995 року № 39/95-ВР, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до головного управління пенсійного фонду України в Сумський області, управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради та головного управління МВС України в Сумський області задовольнити частково.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровлю, на підставі ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.І ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 10 листопада 2005 року до 31 грудня 2005 року, з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року, з 10.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22 травня 2008 року по 31.12.2008 року. З 01.01.2009 року по 31.12.2009 року та з 01.01.2010 року по лютий 2010 року з урахуванням виплачених сум

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради Сумської області здійснити ОСОБА_1 за 2005 рік перерахунок одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірах, встановлених статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та провести виплату недоплаченої суми одноразової компенсації за 2005 рік, в розмірі 14 665 грн. 60 коп., та недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, а також перерахунок щорічної грошової допомоги до 5-го травня за 2009-2010 роки виходячи з розміру встановленого ст. ІЗ ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і здійснити дії щодо виплати недоплачених сум.

В інший частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На постанову може бути подана заява про апеляційне оскарження до Сумського апеляційного суду через міськрайсуд протягом 10 днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга надається протягом двадцяти днів після надання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, або якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після подання цієї заяви.

Суддя Л.О. Стародубцева