Справа № 1802/1545/2012
Суддя: Куцан В. М.
Дата ухвалення: 2012-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 1802/1545/2012
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2012 року

Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

при секретарі Кошелєвій Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора ДПС взводу з ОСП №2 РДПС ДАІ при УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що 22.09.2012 року він керував автомобілем НОМЕР_1 в районі 118 км автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ і був зупинений працівниками ДАІ. При цьому відповідач йому повідомив, що він перевищив встановлену швидкість руху, що було зафіксовано приладом Візир. На його прохання надати відповідні матеріали, що підтверджують факт вчинення ним правопорушення йому було відмовлено. Відповідач склав протокол про вчинення адміністративного правопорушення, з яким він не погодився, а потім виніс оскаржуєму постанову, якою наклав на нього стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.. Відповідач посилався на фіксування перевищення швидкості руху за допомогою приладу Візир, але відповідних дозвільних документів цей прилад немає, а тому на думку позивача він не міг використовуватися для фіксації. Просив скасувати вказану постанову, так як жодних порушень ПДР не вчиняв.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та пояснив, що керуючи автомобілем НОМЕР_1 він рухався у потоці з іншими транспортними засобами зі швидкістю близько 90 км/год.. На зустріч йому проїхала машина ДАІ, яка через декілька кілометрів його догнала та зупинила. При цьому інспектор ДАІ повідомив йому про перевищення швидкості, але він це заперечив, про що вказав у протоколі про адміністративне правопорушення. Посилаючись на те, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, просив позов задовольнити, скасувавши оскаржуєму постанову.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не явився, клопотання про відкладення розгляду справи, а також свої письмові заперечення та додаткові докази у встановлений судом строк не надав. Суд визнав можливим розглянути справу без його участі за наявними доказами.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 22.09.2012 року відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, згідно якого останній, 22 вересня 2012 року, о 15-й годині 28 хвилини, керував автомобілем Хюндайд.н. ВМ2421АН на 118 кілометрі автодороги Кіпті Глухів Бачівськ, при обмеження швидкості руху 90 км/год. рухався із швидкістю 132 км/год., перевищивши швидкість руху на 42 км/год., порушивши п.12.6а Правил Дорожнього руху України. Швидкість вимірювалася приладом „Візир №0812366.

Постановою серії СВ1 №071430 від 22.09.2012 року, винесеною інспектором ДПС взводу з ОСП №2 РДПС ДАІ при УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_3 позивач визнаний винним у вчиненні вказаного правопорушення і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Таким чином притягуючи позивача до адміністративної відповідальності відповідач посилався на порушення останнім п.12.6а ПДР України.

Разом з тим, відповідно до змісту зазначеного пункту Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух із швидкістю: а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.

Однак як вбачається з матеріалів справи, відповідач вказував, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом Хюндай Тюксонз номерним знаком ВМ2421АН, який до вищевказаних категорій автобусів чи мікроавтобусів не віднесено, при цьому жодних відомостей про транспортування ним причепу ні в протоколі про адміністративне правопорушенні, ні в оскаржуємій постанові не зазначено.

На запит суду з Буринського РВ УМВС надійшли копії матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності при вищенаведених обставинах. Але жодних доказів, які б свідчили про порушення позивачем п.12.6а ПДР України вони не містять, фотокопії роздруківки відеозапису проведеному на приладі Візир не додано, як і інших документів, які можуть бути доказам в силу ст.251 КУпАП.

Відповідно до основних технічних характеристик приладу Візир, яким проводиться нагляд за дорожнім рухом з метою фіксації порушень правил дорожнього руху, він не є автоматичним засобом фото чи відео фіксації, оскільки знаходиться у працівника ДАІ, керується ним безпосередньо або через компютер (визначаються ті параметри, які фіксуються приладом, зокрема швидкість, обєкт зйомки, її режим, кут огляду приладу). В інструкції до приладу чітко визначено, що прилад працює виключно у режимах вимірювання швидкості як стаціонарний або патрульний, але не автоматичний.

Згідно Методичних рекомендацій по роботі з радіолокаційним відео записуючим вимірювачем швидкості Візир, цей прилад забезпечує відеозапис (фотографування) порушень швидкісного режиму або інших ситуацій як в стаціонарному, так і в патрульному режимі роботи, управління приладом здійснюється багатофункціональними кнопками та перемикачами, усі настройки приладу є умовними і потребують настроювання приладу кожен раз під конкретний тип автодороги . Функцій автоматичного приведення приладу в дію передачі даних та їх автоматизованої обробки цей прилад не містить.

Таким чином відповідачем залишились не спростовані доводи позивача, що прилад Візир, перебуваючи в автомобілі ДІА, який рухався на зустріч, міг зафіксувати швидкість руху не його автомобіля, оскільки з матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, складених відповідачем, не можливо зробити висновок в якому режимі працював останній, де цей прилад був розміщений і яким чином та ким здійснювалось фіксування швидкості.

Також матеріали справи не містять відомостей щодо проведення державної метрологічної повірки приладу Візир№0812366 і на день розгляду справи судом таких доказів відповідачем не надано.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); безсторонньо(неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.10 Закону України „Про міліцію, яка визначає основні обов'язки міліції, працівник міліції зобовязаний: забезпечувати в межах своєї компетенції безпеку дорожнього руху, додержання законів, правил і нормативів у цій сфері (п.12 ч.1); припиняти адміністративні правопорушення і здійснювати провадження у справах про них (п.5 ч.1); працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких, зобов'язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції (ч.2).

Стаття 11 Закону України „Про міліцію передбачає право працівника міліції використовувати передбачені нормативно-правовими актами технічні засоби, в тому числі засоби фото- і відеоспостереження, для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху , а у випадках, передбачених законом, тимчасово затримувати і доставляти на спеціальні майданчики чи стоянки для зберігання транспортні засоби, експлуатація яких не допускається або забороняється законом.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.03.2010 року № 33 Про затвердження Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень привал дорожнього руху, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2010 року за № 262/17557, вимірювач швидкості радіолокаційний відео записуючий Визирвключено до переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень привал дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Єдиним доказом в справі є протокол про адміністративне правопорушення, інших фактичних даних які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення в справі не має і судом не встановлено.

Таким чином відповідачем не надано доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, так як останній, при складенні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, стверджував, що правил дорожнього руху не порушував, а матеріали фото чи відео фіксації до протоколу не приєднані та суду не надані.

Частиною 1 статті 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності за законом...

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із змісту ст.8 Конституції України щодо визначення і дії в Україні верховенства права, положення ст.62 цього Закону розповсюджуються і на обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Викладене дає підстави вважати, що відповідачем не вжито заходів для забезпечення всебічного, повного і обєктивного зясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Наявні у справі матеріали не містять беззаперечних доказів і є недостатніми для однозначного висновку про винуватість позивача в порушенні п.12.6а Правил дорожнього руху України, а тому постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того перевіряючи, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, прийняте відповідачем рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд додатково констатує необґрунтованість та упередженість, відсутність розсудливості відповідача при прийняті оскаржуваного рішення. Зокрема, це стосується і розміру адміністративного штрафу, який визначений відповідачем в максимальному розмірі передбаченому законодавством без будь-якого обґрунтування та врахування положень ч.2 ст.33 КУпАП, відповідно до якої при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Керуючись ст.ст.2, 8-12, 71, 159-163 КАС України, ст.ст.7,9, 245,247, 251, 254,256,293 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Постанову інспектора ДПС взводу з ОСП №2 РДПС ДАІ при УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_3 серії СВ1 №071430 від 22 вересня 2012 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень на ОСОБА_2 за ч.1 ст.122 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Повний текст постанови виготовлено 16.10.2012 року.