Справа № 727/7039/17
Суддя: Чебан В. М.
Дата ухвалення: 2018-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/7039/17
Провадження № 2-а/727/38/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.,

при секретарі Меренчук Р.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача Лукащука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці адміністративний позов ОСОБА_3 до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про скасування постанови № 15 по справі про адміністративне правопорушення від 30 червня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови № 15 по справі про адміністративне правопорушення від 30 червня 2017 рокудо Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради.

У позові вказує, що 30 червня 2017 року Адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 15 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.155 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн. Зі змісту постанови вбачається, що 17.06.2017 року він допустив роботу закладу «Пікнік» з порушенням режиму роботи. Правопорушення виявлено 17.06.2017 року о 00:30 год. за адресою АДРЕСА_1.

Вказана постанова винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного інспектором роти № 4 БУПП в м. Чернівці лейтенантом поліції Короп О.О. серії АА № 319717 від 17.06.2017 року, в якому зазначено, що о 00:30 год. він надавав послуги старшого офіціанта у ресторані «Пікнік» за адресою АДРЕСА_1 з порушенням роботи закладу.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КУпАП є незаконним та необґрунтованим.

Стверджує, що 17.06.2017 року приблизно о 24:00 год. він, працюючи офіціантом в закладі «Пікнік», закінчував свою зміну. Після 24:00 год. заклад був зачинений, відвідувачі залишили заклад. В приміщенні ресторану залишався лише обслуговуючий персонал, який здійснював прибирання. Приблизно о 00:20 год. приїхали працівники поліції та почали вимагати, щоб до них вийшов будь-хто з обслуговуючого персоналу для складання протоколу. Він вийшов та пояснив, що заклад припинив обслуговування відвідувачів, так як працює до 24:00 год., робиться прибирання, однак дане пояснення не було прийнято до уваги працівниками поліції.

В оскаржуваній постанові зазначено, що він допустив роботу закладу з порушенням режиму роботи, однак ні в постанові ні в протоколі від 17.06.2017 року не конкретизовано, які саме порушення Правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів або Порядку провадження торговельної діяльності були ним допущені. Вважає, що фраза допустив роботу закладу з порушенням режиму роботи не свідчить про наявність об'єктивної сторони правопорушення в його діях.

Під час розгляду справи Адміністративна комісія не врахувала, що він, займаючи посаду офіціанта, не відповідає за дотримання закладом «Пікнік» режиму роботи, оскільки він не є власником (керівником) даного закладу і не порушує режим роботи закладу, а тому не є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КУпАП і не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності.

Він 05.07.2017 року звернувся за отриманням постанови до відповідача, оскільки 30.06.2017 року не міг бути присутнім при розгляді справи, однак постанова вручена йому не була в зв'язку з тим, що не була оформлена в письмовому вигляді. Постанову про адміністративне правопорушення №15 від 30.06.2017 року він отримав 07.07.2017 року, про що розписався на другому примірнику постанови, який залишився в Адміністративній комісії.

На основі викладеного, позивач просить суд скасувати постанову № 15 по справі про адміністративне правопорушення від 30.06.2017 року відносно нього.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та доповнила, що жоден з відвідувачів закладу не був допитаний працівниками поліції. Крім того, не доведено факт того, що заклад працював у зазначений в протоколі час. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Лукащук А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених в запереченнях, та доповнив, що з рапорту працівника поліції вбачається, що під час приїзду екіпажу поліції в закладі знаходились відвідувачі, які виходили з нього. Також є ксерокопія письмових пояснень особи, яка зазначає, що ресторан «Пікнік» працював і в ньому знаходились відвідувачі, які поводили себе шумно. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних акті), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами п.7 ч.1 ст.3 цього Кодексу суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, виходячи з приписів норм чинного законодавства, спір, який виник між сторонами у даній справі, є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

На підставі ч.ч.1, 3, 4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У відповідності до положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Судом встановлено, що 17 червня 2017 року інспектором роти № 4 БУПП в м. Чернівці лейтенантом поліції Короп О.О. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АА №319717 (а.с.6), з якого вбачається, що 17.06.2017 року о 00:30 год. ОСОБА_3, працюючи старшим офіціантом ресторану «Пікнік», в м. Чернівці по вул. Буковинська, 41 в ресторані «Пікнік» надавав послуги старшого офіціанта з порушенням роботи закладу.

30 червня 2017 року Адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення №15 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.155 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. (а.с.5).

Згідно ст. 155 КУпАП порушення правил торгівлі, виконання робіт і надання послуг працівниками торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю, - тягне за собою накладення штрафу від одного до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Продаж товарів зі складів, баз, підсобних приміщень підприємств (організацій) державної торгівлі (громадського харчування, сфери послуг) і споживчої кооперації на порушення встановлених правил, а так само приховування товарів від покупців, вчинене працівниками підприємств (організацій) державної торгівлі (громадського харчування та сфери послуг) і споживчої кооперації, які не є посадовими особами, - тягне за собою накладення штрафу від одного до чотирнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дії, передбачені частинами першою та другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'яти до двадцяти семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктом правопорушень, передбачених цією статтею, є суспільні відносини в сфері торгівельної діяльності. Торговельна діяльність - це ініціативна, самостійна діяльність юридичних осіб і громадян щодо здійснення купівлі та продажу товарів народного споживання з метою отримання прибутку.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 155 КУпАП, полягає у порушенні правил торгівлі, виконання робіт і надання послуг працівниками торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю. Відповідно до п. 8 Порядку заняття торговельною Діяльністю і правил торговельного обслуговування населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 108, суб'єкти господарської діяльності всіх форм власності, які займаються торгівельною діяльністю, повинні забезпечити: відповідність виробничого приміщення (місця) чи будівлі для здійснення торговельної діяльності необхідним екологічним і санітарно-гігієнічним умовам, технічного стану приміщення (місця), будівлі та устаткування, які будуть використані для торговельної (торговельно-виробничої) діяльності, - вимогам нормативних документів щодо зберігання, виробництва та продажу відповідних товарів, а також охорони праці; постійний розвиток матеріально-технічної бази підприємств, оснащення їх сучасною технікою і обладнанням і ін.

Суб'єктивна сторона правопорушень характеризується наявністю вини як у формі умислу так і у формі необережності (частина 1 ст. 155 КпАП України), у формі умислу (частина друга ст. 155 КпАП України).

Суб'єктами правопорушень можуть бути як посадові особи, так і фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та працівники торгівлі, громадського харчування та сфери послуг.

Суд вважає, що Адміністративна комісія при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради притягнула ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.155 ч.1 КУпАП безпідставно, оскільки не було прийнято до уваги, що в його діях відсутній склад цього правопорушення і він не є суб'єктом відповідальності за цією статтею саме за вказане в протоколі правопорушення, оскільки згідно Правил роздрібної торгівлі продовольчими товарами, що затверджені наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 185 від 11.07.2003 року, режим роботи торговельного об'єкта встановлюється суб'єктом господарювання самостійно.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_3, займаючи посаду офіціанта, не відповідає за дотримання закладом «Пікнік» режиму роботи, оскільки він не є власником (керівником) даного закладу, а тому не є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КУпАП і, відповідно, не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за цією статтею, таку відповідальність може нести власник (керівник) закладу.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні на рапорт працівника поліції та на ксерокопію пояснень ОСОБА_5 є безпідставним, оскільки як вбачається з пояснень ОСОБА_5 17.06.2017 року о 00:30 год. ресторан «Пікнік» по вул. Буковинській, 41 м. Чернівці працював та відвідувачі поводили себе шумно, однак працівниками поліції не встановлено, які саме відвідувачі поводили себе шумно. При цьому, представником відповідача не заявлялось в судовому засіданні клопотання про безпосередній допит в судовому засіданні громадянина ОСОБА_5 Ксерокопія пояснень не є належним та допустимим доказом по даній справі.

Крім того, в рапорті інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Чернівці лейтенанта поліції Короп О.О. зазначається, що прибувши на місце події о 00:30 год. було виявлено, що ресторан «Пікнік» по вул. Буковинська, 41 працює і з нього шумно виходили клієнти, однак працівниками поліції не встановлено осіб - клієнтів, не відібрано в них пояснення, не з'ясовано, хто саме були вказані особи - працівниками ресторану чи відвідувачами, не допитано жодного відвідувача ресторану.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 не порушував режиму роботи, оскільки працівниками поліції не було зафіксована факт обслуговування відвідувачів після 24:00 години, так як і не було зафіксовано факт порушення режиму тиші, а тому відсутня і об'єктивна сторона вказаного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.155 ч.1 КпАП України, а тому оскаржувану постанову Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради № 15 від 30 червня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.155 ч.1 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн. належить скасувати, в зв'язку з чим позовні вимоги задовольнити.

Що стосується поновлення строку на подачу адміністративного позову, то суд приходить до наступного.

Згідно ст. 289 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту, коли вона була винесена або з моменту отримання копії постанови, якщо особа не була присутня при її винесенні.

Судом встановлено, що позивач отримав копію постанови 07.07.2017 року, до суду звернувся з адміністративним позовом 14.07.2017 року, тобто в межах встановленого законом 10-ти денного строку, а тому підстав для поновлення строку суд не вбачає, оскільки строк звернення до суду позивачем пропущено не було.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст.155, 289 КУпАП, ст. ст. 4, 6, 8, 9, 19, 72, 73, 74, 77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про скасування постанови № 15 по справі про адміністративне правопорушення від 30 червня 2017 року - задовольнити.

Скасувати постанову Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради №15 від 30 червня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.155 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ :