Справа № 573/2287/17
Суддя: Черкашина М. С.
Дата ухвалення: 2017-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №573/2287/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білопільського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2017 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом в інтересах позивача ОСОБА_1 до Білопільського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не виплаті пенсії, починаючи з квітня 2017 року, зобов'язання поновити виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи із квітня 2017 року. Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером з 2002 року і до липня 2014 року перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Горлівка. У зв'язку з припиненням здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду, позивачка змушена була звернутись із заявою про взяття на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України. Починаючи з жовтня 2014 року її було поставлено на облік до Білопільського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Сумської області. З того часу до квітня 2017 року відповідач нараховував пенсійне забезпечення та перераховував належні до виплати суми на пенсійний рахунок. Починаючи з квітня 2017 року на пенсійний рахунок ОСОБА_1 не зараховано щомісячну пенсію. Як було з'ясовано невиплата пенсії могла виникнути на підставі рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам. Вважає, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії є неправомірними діями, які полягають у невиплаті та неперерахуванні пенсії, тим самим позбавивши єдиного джерела для існування. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати протиправною бездіяльність Білопільського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Сумської області, яка полягає у не виплаті пенсії, починаючи з квітня 2017 року та зобов'язати поновити виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи із квітня 2017 року, а також звернути постанову до негайного виконання в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

22 листопада 2017 року відповідно до ст. 183-2 КАС України у справі винесена ухвала про відкриття скороченого провадження.

01 грудня 2017 року від Білопільського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Сумської області надійшло заперечення проти позову, в якому заявлено клопотання про розгляд справи на загальних підставах за участю сторін.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 01 грудня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до Білопільського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Сумської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії призначено до розгляду за загальними правилами КАС України.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з'явились, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи. Раніше, одночасно із позовом до суду від представника була подана письмова заява про розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні представник відповідача - Білопільського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Сумської області Годованець О.О. позов не визнав. Вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству, просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Позицію відповідача мотивує тим, що припиняючи виплату пенсії позивачу, Управління діяло в межах чинного законодавства, а саме у відповідності до постанови КМУ № 365 від 08.06.2016р «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (а. с. 17-18).

Заслухавши представника відповідача Годованця О.О., повно, всебічно і об'єктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси та просити про їх захист.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 6 КАС України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 8 КАС України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2002 року є пенсіонером, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення ( а. с. 3-4 зворотна сторона).

Відповідно до довідки серії МСЕ № 212863 від 21.04.2004 року, остання є інвалідом ІІ групи загального захворювання ( а. с 5).

Як вказує позивач та не заперечує відповідач, позивач до липня 2014 року перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Горлівка, а з жовтня 2016 року перебуває на обліку в Білопільському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області та отримувала пенсію по березень 2017 року включно, що вбачається із довідки відповідача від 01 грудня 2017 року № 93/02 ( а.с. 19).

Із листа Управління соціального захисту населення Білопільської РДА від 17 березня 2017 року за № 01-07/1002 відповідача повідомлено про те, що відповідно до п. 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365, скасовано дію довідки про взяття на облік ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 16 березня 2017 року ( а.с. 21).

Згідно витягу з протоколу № 9 від 22.03.2017 року засіданням районної комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам позивачу було припинено виплату пенсії з дня скасування довідки з 16 березня 2017 року у зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання ( а.с. 20).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення Білопільської РДА від 13 квітня 2017 року № ( а. с 5 зворотна сторона).

Таким чином, не погоджуючись із діями відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії, позивач вважає їх неправомірними.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України № 1058) цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону України № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону України № 1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України № 1058. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, за приписами частини першої якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України № 1058-IV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України № 1058.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 р. № 1706-VII, відповідно до статті 7 якого для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

Під час судового розгляду справи встановлено, що рішення органом Пенсійного фонду щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалося.

Посилання відповідача, як на підставу припинення виплати позивачу пенсії, на протокол районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 9 від 22.03.2017 року, відповідно до якого відмовлено позивачу в призначенні (відновленні) соціальних виплат як внутрішньо переміщеній особі згідно з постановою КМУ від 08.06.2016 р. № 365, суд вважає необґрунтованими, оскільки вказаний протокол в розумінні вимог Закону України № 1058-IV не є рішенням територіального органу Пенсійного фонду, яким припиняється виплата пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

На підставі вищевикладеного, за відсутності факту прийняття відповідного рішення, суддів дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для зупинення пенсійних виплат та відмови у їх поновленні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, ОСОБА_1 не порушено порядку отримання пенсії в умовах проведення антитерористичної операції.

Отже, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1, оскільки вона перебуває на обліку в УПФУ, проте не отримує пенсійні виплати з квітня 2017 року, тому дії щодо припинення виплати пенсії та бездіяльність Білопільського об'єднаного УПФУ Сумської області з невиплати пенсії позивачу слід визнати протиправною та зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії з 14 травня 2017 року та сплатити виниклу заборгованість.

З приводу заявлених позовних вимог за період із квітня 2017 року по 13 травня 2017 року, судом винесено ухвалу про залишення без розгляду позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми за один місяць, тому зазначену постанову необхідно звернути до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Як вбачається з ч. 1 ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. В той же час відповідно до п. 18 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняється Пенсійний фонд України та його територіальні органи. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Враховуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 5-6, 77, 139, 229, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1, зареєстррована за адресою: АДРЕСА_1) до Білопільського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Сумської області (місце знаходження: 41800, Сумська область, м. Білопілля, вул. Макаренка, 7, ) про визнання дій протиправними, та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Білопільського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Сумської області щодо не нарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 з 14 травня 2017 року.

Зобов'язати Білопільське об'єднане Управління пенсійного фонду України Сумської області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 14 травня 2017 року та сплатити виниклу заборгованість за вказаний період, на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше отримувачем пенсії ОСОБА_1

Звернути постанову суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1 в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення або складання повного судового рішення.

Суддя: