Справа № 826/7732/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2017 року № 826/7732/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Борсуковській А.О.,

за участю сторін:

представників позивача - Зінченко А.Д.,

представника відповідача - Кошарської А.Ю., Блізненко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН САЙТ МЕНЕДЖМЕНТ"

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.04.2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом звернулося товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН САЙТ МЕНЕДЖМЕНТ" (далі - позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.04.2017 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав на протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, з огляду на відсутність порушень з боку позивача вимог податкового законодавства при наданні послуг з суборенди приміщень.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні, вказавши на те, що позивач, здаючи в суборенду приміщення за ціною нижчою ніж ціна оренди, занизив податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Посадові особи відповідача провели планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2014 року по 31.12.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2014 року по 31.12.2016 року, про що склали акт від 23.03.2017 року №94/26-15-14-02-05/34963709, яким встановили порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 та 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 658 973,00 грн., у тому числі за липень 2014 року на суму 5 425,00 грн., за серпень 2014 року на суму 2 383,00 грн., вересень 2014 року на суму 3 116 грн., за жовтень 2014 року на суму 2 167,00 грн., за листопад 2014 року на суму 2 492,00 грн., за січень 2015 року на суму 3 652,00 грн, за лютий 2015 року на суму 3 228,00 грн., за березень 2015 року на суму 4 194,00 грн., за квітень 2015 року на суму 8 909,00 грн., за травень 2015 року на суму 13 523,00 грн., за червень 2015 року на суму 13 389,00 грн., за липень 2015 року на суму 16 605,00 грн., за серпень 2015 року на суму 16 662,00 грн, за вересень 2015 року на суму 5 039,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 9 176,00 грн., за листопад 2015 року на суму 18 586,00 грн, за грудень 2015 року на суму 18 306,00 грн., за січень 2016 року на суму 19 281,00 грн., за лютий 2016 року на суму 19 161,00 грн, за березень 2016 року на суму 19 165,00 грн., за квітень 2016 року на суму 22 347,00 грн., за травень 2016 року на суму 22 814,00 грн., за червень 2016 року на суму 51 032,00 грн., за липень 2016 року на суму 54 673,00 грн., за серпень 2016 року на суму 56 457,00 грн., за вересень 2016 року на суму 49 860,00 грн., за жовтень 2016 року на суму 67 793,00 грн., за листопад 2016 року на суму 80 972,00 грн., за грудень 2016 року на суму 48 566,00 грн.

За результатами проведеної перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 12.04.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 965 085,00 грн., з яких 643 390,00 грн. за основним платежем та 321 695,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було укладено з ПАТ "Київський завод зварювального обладнання" та ПАТ "Виробничо-торговельна фірма "Глорія" ряд договорів оренди з відповідними додатковими угодами, згідно з якими орендовано невиробничі приміщення за адресою: м. Київ, вул. Польова, 24-Б; м. Київ, вул. Смольна, 9-Б та м. Київ, вул. Смольна, 9, для подальшого надання їх в суборенду.

Позивач на підставі укладених договорів суборенди, зазначені нежитлові приміщення надав в суборенду за ціною, яка на думку відповідача, є нижчою, ніж ціна оренди, чим порушив зазначені вимоги податкового законодавства та занизив податок на додану вартість.

Згідно з розрахунком, зробленим під час перевірки відповідачем, загальна сума заниження вартості суборенди за період з 11.11.2013 року по 01.12.2016 року складає 3 860 330,23 грн., у тому числі податок на додану вартість - 643 388,37 грн.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

У силу пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

За змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями пункту 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою самою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, яка діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Податковий облік витрат, що здійснюються для підтримання об'єкта основних засобів у робочому стані, залежить від напрямку використання таких основних засобів та включається до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, якщо основний засіб використовується в операційній діяльності (пункт 138.8 статті 138 ПК України).

При цьому, відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

База оподаткування операцій з постачання товарів, ввезених платником на митну територію України, визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче митної вартості товарів, з якої були визначені податки і збори, що справляються під час їх митного оформлення, з урахуванням акцизного податку та ввізного мита, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів/послуг згідно із законом.

При цьому, обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом (пункт 39.14 статті 39 Податкового кодексу України у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

У матеріалах справи наявні копії договорів оренди за якими позивач отримував в оренду основні засоби (будівлі або їх частини) для здійснення власної господарської діяльності згідно КВЕД 68.20 - Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна:

1. №21/2015 від 01.07.2015 року; додаткова угода №1 від 28.07.2015 року; додаткова угода №2 від 01.10.2015 року; додаткова угода №3 від 02.11.2015 року; додаткова угода №4 від 04.01.2016 року; додаткова угода №5 від 01.04.2016 року; додаткова угода №6 від 01.06.2016 року; додаткова угода №7 від 01.09.2016 року;

2. №21/2013 від 01.06.2013 року; додаткова угода №1 від 01.09.2014 року; додаткова угода №2 від 01.04.2015 року;

3. №07/2016 від 01.04.2016 року;

4. №05/2013 від 01.04.2013 року; додаткова угода №1 від 27.11.2013 року; додаткова угода №16 від 01.07.2014 року; додаткова угода №17 від 01.08.2014 року; додаткова угода №18 від 01.09.2014 року; додаткова угода № 19 від 01.10.2014 року; додаткова угода №20 від 01.11.2014 року; додаткова угода №21 від 01.12.2014 року; додаткова угода №22 від 29.12.2014 року; додаткова угода №24 від 01.01.2016 року;

5. №88 від 11.11.2016 року;

6. №83/2016 від 29.09.2016 року;

7. б/н від 05.08.2016 року;

8. №02/2015 від 25.03.2015 року; додаткова угода №1 від 01.04.2015 року; додаткова угода №2 від 01.05.2015 року; додаткова угода №3 від 01.06.2015 року; додаткова угода №4 від 01.07.2015 року; додаткова угода №5 від 01.08.2015 року; додаткова угода №6 від 01.09.2015 року; додаткова угода №7 від 01.01.2016 року; додаткова угода №8 від 01.06.2016 року; додаткова угода №9 від 15.09.2016 року; додаткова угода №10 від 16.09.2016 року; додаткова угода № 11 від 30.12.2016 року.

9. №14/2012 від 20.04.2012 року; додаткова угода № 26 від 01.07.2014 року; додаткова угода № 27 від 01.08.2014 року; додаткова угода № 28 від 01.09.2014 року; додаткова угода №29 від 01.10.2014 року; додаткова угода №30 від 01.11.2014 року; додаткова угода №31 від 01.12.2014 року; додаткова угода №32 від 01.01.2015 року; додаткова угода № 33 від 01.02.2015 року; №34 від 01.03.2015 року.

Також матеріали справи містять копії договорів суборенди за якими позивачем передавалися окремі приміщення різних характеристик та станів:

1. №02/2016 від 05.02.2016 року;

2. №04/2016 від 29.12.2015 року; додаткова угода №1 від 01.06.2016; додаткова угода №2 від 25.06.2016 року;

3. №10/2016 від 30.04.2016 року;

4. №08/2015 від 10.05.2015 року;

5. №49/2013 від 28.11.2013 року; додаткова угода №2 від 27.02.2015 року;

6. №48/2013 від 28.11.2013 року; додаткова угода №1 від 16.06.2014 року; додаткова угода №2 від 27.02.2015 року; додаткова угода №3 від 01.11.2015 року; додаткова угода №4 від 01.12.2015 року;

7. №20/2015 від 01.09.2015 року;

8. №59/2013 від 31.12.2013 року; додаткова угода №2 від 20.06.2016 року;

9. №53/2013 від 29.11.2013 року;

10. №30/2014 від 01.10.2014 року; додаткова угода №1 від 27.03.2015 року; додаткова угода №2 від 01.09.2015 року; додаткова угода №3 від 30.10.2015 року; додаткова угода №4 від 29.12.2015 року; додаткова угода №5 від 15.06.2016 року;

11. №10/2014 від 30.04.2014 року; додаткова угода №1 від 01.02.2016 року; додаткова угода №2 від 20.06.2016 року;

12. №04/2015 від 03.04.2015 року;

13. №46/2013 від 11.11.2013 року; додаткова угода №1 від 10.10.2014 року; додаткова угода №2 від 01.10.2015 року;

14. №10/2015 від 01.05.2015 року; додаткова угода№1 від 02.11.2015 року;

15. №21/2015 від 20.05.2015 року; додаткова угода №1 від 01.09.2015 року; додаткова угода №2 від 01.11.2015 року; додаткова угода №3 від 01.04.2016 року; додаткова угода №4 від 01.08.2016; додаткова угода №5 від 11.01.2017 року;

16. №25/2014 від 10.11.2014 року; додаткова угода №1 від 18.12.2015 року;

17. №13/201/1 від 10.07.2015 року; додаткова угода №1 від 01.11.2015 року;

18. №12/2015 від 22.06.2015 року;

19. №28/2014 від 19.11.2014 року; додаткова угода №2 від 01.12.2015 року; додаткова угода №3 від 01.06.2016 року;

20. №16/2015 від 27.07.2015 року; додаткова угода №1 від 27.01.2016 року;

21. №27/2014 від 10.11.2014 року;

22. №26/2014 від 10.11.2014 року; додаткова угода №1 від 17.12.2015 року;

23. №32/2014 від 26.12.2014 року; додаткова угода №1 від 01.12.2015 року;

24. №11/2014 від 01.04.2014 року; додаткова угода №1 від 27.08.2014 року;

25. №24/2014 від 10.11.2014 року; додаткова угода №1 від 18.12.2015 року; додаткова угода №3 від 01.05.2016 року;

26. №18/2015 від 13.07.2015 року; додаткова угода №1 від 28.03.2017 року;

27. №14/2014 від 30.04.2014 року; додаткова угода №1 від 20.03.2015 року; додаткова угода №2 від 29.04.2016 року;

28. №15/2016 від 01.04.2016 року; додаткова угода №1 від 30.05.2017 року;

29. №26/2015 від 23.09.2015 року;

30. № 41/2015 від 30.10.2015 року; додаткова угода №1 від 01.06.2016 року;

31. №27/2015 від 31.08.2015 року; додаткова угода №1 від 30.10.2015 року; додаткова угода №2 від 01.06.2016 року; додаткова угода №3 від 18.08.2016 року.

За висновками відповідача, ціна суборенди за вказаними договорами є нижчою ніж ціна оренди, що підтверджується розрахунком (додаток 12 до акту перевірки), при складанні якого податковий орган виходив з того, що вся площа орендованих позивачем нежитлових об'єктів та розташованих у них приміщень є однорідною, у зв'язку з чим можливо вирахувати середню вартість 1 кв.м. такої площі, виходячи із її загального розміру та загальної ціни, які встановлені договором оренди.

Наприклад, між ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД ЗВАРЮВАЛЬНОГО ОБЛАДНАННЯ» (ідентифікаційний код - 00222249) та позивачем було укладено Договір оренди № 05/2013 від 01.04.2013 року, згідно якого останній прийняв у строкове платне користування нежитлову будівлю офісного типу (нежитловий об'єкт) загальною площею 5 295,90 кв.м. розташованою за адресою: місто Київ, вулиця Смольна, 9 «Б». Додатковою угодою № 22 від 29.12.2013 року до вказаного Договору оренди було зменшено орендовану площу і позивач фактично прийняв у строкове платне користування нежитлову будівлю офісного типу (нежитловий об'єкт) загальною площею 2 363,00 кв.м., яка розташована за адресою: місто Київ, вулиця Смольна, 9 «Б». Оскільки вартість орендної плати за повний календарний місяць користування вказаним об'єктом становила 60 000,00 грн. (у тому числі ПДВ 20% - 10 000,00 грн.), відтак посадові особи контролюючого органу дійшли висновку, - що середня вартість 1 кв.м. даного нежитлового об'єкту станом на січень місяць 2015 року дорівнювала 25 грн. 39 коп. (у тому числі ПДВ 20% - 4 грн. 23 коп.).

У подальшому відповідач дослідив укладені позивачем договори щодо передачі окремих приміщень, розташованих у нежитловій будівлі офісного типу (нежитловому об'єкті), в суборенду іншим господарюючим суб'єктам. Зокрема посадовими особами контролюючого органу встановлено (рядок 1 Додатку № 12 до Акту перевірки), що на підставі Договору суборенди № 59/013 від 31.12.2013 року позивач передав ТОВ «АВК СГ «СКАЕТОН» (ідентифікаційний номер - 34181079) у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 11,34 кв.м., яке розташоване у нежитловій будівлі офісного типу (нежитловому об'єкті) за адресою: місто Київ, вулиця Смольна, 9 «Б». Відповідно до умов наведеного договору суборенди, вартість 1 кв.м. площі станом на січень 2015 року дорівнювала 15 грн. 00 коп. (у тому числі ПДВ 20% - 2 грн. 50 коп.).

Аналізуючи зміст договорів оренди та суборенди, суд вважає, що податковий орган дійшов передчасного висновку, що станом на січень 2015 року база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг (у даному конкретному випадку - 15 грн. 00 коп. за 1 кв.м. переданої в суборенду площі) нижче ціни придбання таких товарів/послуг (у даному конкретному випадку - 25 грн. 39 коп. за 1 кв.м. отриманої в оренду площі). Приймаючи до уваги площу переданого в суборенду приміщення - 11,34 кв.м., посадові особи контролюючого органу вирахували суму заниження ціни суборенди, яка становила 117 грн. 82 коп., у тому числі ПДВ 20% - 19 грн. 64 коп.), а з урахуванням всіх договорів оренди приміщень, розташованих у нежитловій будівлі офісного типу (нежитловому об'єкті) за адресою: місто Київ, вулиця Смольна, 9 «Б», загальна сума заниження у січні 2015 року, на думку відповідача, склала 21 912,00 грн. (у тому числі ПДВ 20% - 3 652,00 грн.).

З акту перевірки вбачається, що аналогічним чином податковий орган дослідив всі договори суборенди, у зв'язку з чим вирахувано суму заниження показників у 2015-206 роках у розмірі 643 390,00 грн.

Разом з цим, податковим органом не враховано, що позивач при орендні нежитлових приміщень сплачував орендну плату за них як за неподільні цілісні комплекси, у зв'язку з чим і плата за їх суборенду також підлягає розрахунку як за неподільні цілісні комплекси.

Відтак, позивач правомірно задекларував показники за 2015-206 роки у рядку 1.1 Декларації з податку на додану вартість загальну суму податку на додану вартість у розмірі 643 390,00 грн., що спростовує доводи податкового органу про порушення позивачем вимог пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимими доказами факту заниження позивачем цін за результатами операцій з суборенди приміщень у досліджуваних господарських операціях, тому оскаржуване податкове-рішення, прийняте на підставі таких висновків, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга статті 71 КАС України).

Беручи до уваги наведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН САЙТ МЕНЕДЖМЕНТ" задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.04.2017 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 965 085,00 грн., з яких за основним платежем - 643 390,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 321 695,00 грн.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН САЙТ МЕНЕДЖМЕНТ" сплачений судовий збір у розмірі 14 476,27 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова, відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов