Справа № 307/1237/17
Суддя: Волощук О. Я.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/1237/17
Провадження № 2-а/309/111/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2017 р. м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Волощук О. Я.

при секретарі Бринзей Н.М.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області про зобовязання вчинити певні дії.

Позовні вимоги позивачем вмотивовано тим, що наказом начальника Управління юстиції у Закарпатській області № 85/07/-7 від 03 травня 1995 року його зараховано суддею у штат Тячівського районного суду.

Відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 19 грудня 2016 року № 3269/0/15-16 та наказом голови Тячівського районного суду № 87-5.3.1 від 23 грудня 2016 року позивача звільнено з посади судді Тячівського районного суду у відставку на підставі ст.ст. 24, 116, 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 38, 83 КЗпП України.

Після звільнення у відставку позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у Тячівському районі з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

З Тячівського районного суду до управління Пенсійного фонду України у Тячівському районі було направлено розрахунок стажу який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в якому зазначено, що стаж роботи на посаді судді станом на 23 грудня 2016 року складає 26 років 20 днів.

Відповідно до розпорядження № 174581 від 07 березня 2017 року Управлінням пенсійного фонду у Тячівському районі позивачу було зараховано 21 рік 7 місяців та 27 днів трудового стажу та призначено 82 % довічного грошового утримання від окладу судді. Таким чином, Управлінням Пенсійного фонду йому безпідставно не зараховано до трудового стажу 5 років.

Наказом № 164 від 03 листопада 2010 року про встановлення щомісячного грошового утримання позивачу було призначено щомісячне грошове утримання в розмірі 80 відсотків від заробітної плати з 29 листопада 2010 року та наказом № 77 від 29 листопада 2011 року «Про збільшення щомісячного грошового утримання» було збільшено щомісячне грошове утримання до 82%. З вказаного наказу випливає, що станом на 29 листопада 2011 року позивачу зараховано 21 рік стажу на посаді судді та призначено 82 % щомісячного грошового утримання.

Позивачем в позові зазначено, що з 29 листопада 2011 року по 23 грудня 2016 року він продовжував працювати на посад судді Тячівського районного суду, тобто 5 років та 25 днів.

З Тячівського районного суду до управління Пенсійного фонду України у Тячівському районі було направлено подання про встановлення щомісячного грошового утримання та розрахунок стажу який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання в якому зазначено, що стаж роботи станом на 23 грудня2016 року становить 26 років 20 днів, однак Управлінням пенсійного фонду України в Тячівському районі позивачу зараховано тільки 21 рік 7 місяців та 27 днів.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового судді у відставці, стаж позивача на посаді судді становить 26 років 20 днів, у звязку з чим він у позові просить зобов'язати Тячівське обєднанане управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області зробити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% від щомісячного грошового утримання.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити.

Представник відповідача - Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області ОСОБА_1 в судовому засіданні, посилаючись на письмове заперечення позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки такі не відповідають вимогам законодавства України у галузі пенсійного забезпечення та Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Заслухавши пояснення представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України встановлено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вищої ради юстиції від 19 грудня 2016 року № 3269/0/15-16 та наказом голови Тячівського районного суду № 87-5.3.1 від 23 грудня 2016 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді Тячівського районного суду у відставку на підставі ст.ст. 24, 116, 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 38, 83 КЗпП України.

Згідно з розрахунком стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданим Тячівським районним судом Закарпатської області, стаж роботи судді Мельника В. І. станом на 23 грудня 2016 року становить 26 роки 00 місяць 20 днів, у тому числі у стаж зарахованийперіод строкової військової служби 02 роки 00 місяців 09 днів та половина строку навчання у вищому навчальному закладі 02 роки 04 місяці 15 днів.

Відповідно до розпорядження № 174581 від 07 березня 2017 року Управлінням пенсійного фонду у Тячівському районі ОСОБА_2 було зараховано лише 21 рік 7 місяців та 27 днів трудового стажу та призначено 82 % довічного грошового утримання від окладу судді.

Однак суд з такою позицією відповідача не може погодитись.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI(в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-8/2016 від 08.06.2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

На момент звернення позивача із завою про відставку спірні правовідносини регулювалися Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-V/І «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час звільнення у відставку). За правилами ч. 1 ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами ст. 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена ВРЮ, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про статус суддів» кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із абз. 2 п. 3-1постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 11.06.2008 року, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент звільнення позивача у звязку з поданням заяви про відставку, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

При обчисленні стажу роботи на посаді судді (стаття 129, 130 Закону України «Про судоустрій та статус суддів») для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом, слід керуватися положеннями частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів». Щодо категорії «інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги» (стаття 44 Закону України «Про статус суддів»), слід розуміти роботу працівників на посадах державних службовців та службовців, що працювали і працюють в державних органах та розрахунок стажу роботи яких здійснюється відповідно до Закону України «Про державну службу» і Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283. Водночас, пунктом 3 вказаного Порядку до стажу державної служби включається час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях, а також час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.93 № 1049 «Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів». В свою чергу, половина строку навчання за денною формою на юридичних факультетах у вищих навчальних закладах зараховується під час обчислення стажу судді, призначеного чи обраного на посаду до набрання чинності Законом, і виключно для обчислення стажу, який дає право судді на відставку.

Строкова військова служба та навчання ОСОБА_2 на стаціонарі вищого учбового закладу стверджується як письмовим розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання грошового утримання судді у відставці так і копією військового квитка та трудової книжки.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Основного закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст.ст. 21,22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6ст. 47 вказаного Закону).

Конституційний Суд України у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, 3 червня 2013 року №3рп/2013 констатував, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у звязку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4)

На момент виходу у відставку ОСОБА_2 крім стажу роботи на посаді судді - 21 рік 07 місяців 26 днів, також мав половину строку навчання у вищому навчальному закладі - 02 роки 04 місяці 15 днів, а саме періоду навчання у Українській юридичній академії з 01.09.1988 року по 30.06.1993 року, та строкову військову службу у збройних силах СРСР - 02 роки 00 місяців 09 днів в період з 07.05.1978 року по 15.05.1980 року.

Частиною другою ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доводи відповідача, наведені у запереченні на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними нормами права.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що до стажу роботи на посаді судді позивача, який дає право на призначення довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці слід зарахувати половину строку навчання у Українській юридичній академії та строкову військову службу в Збройних Силах СРСР.

Таким чином, суд вважає протиправними дії Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати із зарахуванням до стажу роботи судді, половину строку навчання у вищому навчальному закладі та строкової військової служби.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що враховуючи встановлену судом протиправність дій та рішення відповідача щодо обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання, суд приходить до висновку про необхідність зобовязання відповідача зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи судді, який дає право на призначення довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у ВНЗ 02 роки 04 місяці 15 днів, а саме періоду навчання у Українській юридичній академії з 01.09.1988 року по 30.06.1993 року та строкову військову службу у збройних силах СРСР - 02 роки 00 місяців 09 днів в період з 07.05.1978 року по 15.05.1980 року, а також призначити ОСОБА_2 90% грошового утримання судді з 23 грудня 2016 року та здійснити перерахунок грошового утримання судді, починаючи з 23 грудня 2016 року з розрахунку 90% утримання працюючого судді за виключенням вже отриманого ним 82% грошового утримання судді.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 17, 18, 94, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 задоволити.

Визнати незаконною відмову Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області у зарахуванні ОСОБА_2 до стажу судді половину навчання у Українській юридичній академії 02 роки 04 місяці 15 днів, проходження строкової військової служби 02 роки 9 днів, у призначені 90% грошового утримання судді та перерахунку грошового утримання судді, починаючи з 23 грудня 2016 року з розрахунку 90% утримання працюючого судді.

Зобовязати Тячівське обєднане управління Пенсійного фонду в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_2 до стажу судді половину навчання на юридичному факультеті у Українській юридичній академії 02 роки 04 місяці 15 днів, проходження строкової військової служби 02 роки 9 днів та призначити ОСОБА_2 90% грошового утримання судді, починаючи з 23 грудня 2016 року з розрахунком 90% утримання працюючого судді за виключенням вже отриманого 82 % грошового утримання судді.

Стягнути з Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області на користь ОСОБА_2 320 грн. судових витрат.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_3

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_3