Справа № 813/3276/17
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року справа № 813/3276/17

Львівський окружний адміністративний суд, у складі судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про зобовязання вчинити дії, відшкодування банківського вкладу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить:

- зобовязати відповідача надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договорами від 26.04.2016 року: №980-078-000228676, №980-078-000000772;

- стягнути з відповідача кошти в сумі 61128,00 грн, в т.ч.: вклад, який був внесений в касу ПАТ «Банк Михайлівський» 60000,00 грн, відсотки 937,00 грн та страховий платіж 191,00 грн;

- відшкодувати моральну шкоду, яка була нанесена відповідачем через невизнання позивача вкладником банку і відмовою відшкодувати позивачу кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у результаті ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

Посилається на те, що між позивачем, як вкладником, та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір «Суперкапітал (новий) (з виплатою процентів вкінці строку)» за №980-078-000228676 від 26.04.2016 року, згідно якого позивач передала банку у власність грошові кошти в розмірі 60000,00 грн на строк по 26.07.2016 року. При цьому, звернула увагу, що ПАТ «Банк Михайлівський», як сторона, в договорі відсутній, натомість такий замінений на небанківську фінансову установу ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». Пояснила, що ця заміна зроблена оператором банку самовільно, без узгодження з позивачем. А вклад в розмірі 60000,00 грн позивач на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не переказувала, про що свідчить долучена до матеріалів справи квитанція. Також, 26.04.2016 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» №980-078-000000772, згідно якого банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на його імя поточний рахунок №3702 в гривні для зберігання грошей клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів, а клієнт зобовязується оплачувати послуги банку. Окрім того, позивач уклала договір добровільного страхування фінансових ризиків «Капітал» №К980-078-000228676 від 26.04.2016 року, страховик: ПрАТ «Страхова компанія «Форте», від імені якої діє як повірений ПАТ «Банк Михайлівський»; на виконання умов цього договору позивач внесла страховий платіж у сумі 191,10 грн. В подальшому, отримала лист від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», в якому повідомлялося, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Також, позивачу повідомлено, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 року в сумі 60000,00 грн з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-078-000228676 від 26.04.2016 року» на рахунок №3702, що належить позивачу, та в сумі 973,76 грн з призначенням платежу «оплата процентів по договору №980-078-000228676 від 26.04.2016 року» на цей же рахунок, є нікчемним, згідно до п.п.7-9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач вважає, що рішення та дії відповідача щодо визнання правочинів нікчемними та невключення її до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є протиправними та необґрунтованими. В обґрунтування своєї позиції посилається на положення Цивільного кодексу України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відтак, вважаючи, що оскаржуваними діями та рішенням відповідача порушено право позивача на отримання банківського вкладу, просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір позики №980-078-000228676 від 26.04.2016 року на суму 60000,00 грн. Між тим, вказав, що за своєю правовою природою цей договір є двостороннім (без участі банку як повіреного) та не є банківським вкладом у розумінні вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За результатами проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, за період дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» та 6 місяців після початку ліквідації, Уповноваженою особою Фонду було виявлено, що 18.05.2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» уклав із ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договір відступлення прав вимоги №1805 та 19.05.2016 року договір відступлення прав вимоги №1. Банк здійснив розрахунок за даними договорами, а саме провів кредитну операцію з юридичною особою на суму 870000000,00 грн за договором відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 року та 561585182,51 грн за договором відступлення прав вимоги №1 від 19.05.2016 року. Таким чином, банком порушено обмеження, що накладені постановою №917/БТ від 22.12.2015 року «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» зі змінами, внесеними постановою №295/БТ від 27.04.2016 року, в частині проведення кредитних операцій на суму ,51 грн, на підставі укладених з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договорів відступлення прав вимоги, при відсутності права на укладення таких правочинів. За рахунок коштів, що були зараховані на рахунки ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», останнє ініціювало повернення коштів по договорах позики фізичним особам, в т.ч. і позивачу. А тому, на думку відповідача, такі правочини є нікчемними у відповідності до положень п.п.7-9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Як наслідок, зараховані 19.05.2016 року на рахунок позивача кошти, на підставі нікчемного правочину, не підлягають виплаті, у звязку із тим, що платіжна операція з повернення фінансовою компанією коштів позивачу не має жодного відношення до банківського вкладу. За наведених обставин, вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Ухвалою судді від 27.09.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків, а саме до 26.10.2017 року включно.

Ухвалою судді від 30.10.2017 року провадження у вказаній справі відкрито та призначено попереднє судове засідання на 15.11.2017 року для зясування питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

15.11.2017 року попереднє судове засідання не відбулось, у звязку із перебуванням головуючого судді Ланкевича А.З. у відпустці; таке перенесено на 30.11.2017 року.

Ухвалою судді від 30.11.2017 року визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з цим позовом; залучено до участі у розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; закінчено підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 20.12.2017 року.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

26.04.2016 року між позивачем (особа, яка відкриває рахунок; клієнт) та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» №980-078-000000772, відповідно до умов якого банк за ініціативою клієнта відкриває на його імя поточний рахунок №3702 в гривні (вид валюти) для зберігання грошей клієнта та здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобовязується оплачувати послуги банку.

Цього ж числа, тобто 26.04.2016 року, між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір «Суперкапітал» (з виплатою процентів вкінці строку) №980-078-000228676, згідно з пунктом 1.1 якого ОСОБА_1 передає ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а останнє зобовязується повернути кошти та виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених цим договором.

Відповідно до п.1.2 договору, позивач передала ТОВ ««Інвестиційно-розрахунковий центр»» у власність грошові кошти у розмірі 60000,00 грн на строк не більше 91 день, які ТОВ ««Інвестиційно-розрахунковий центр»» повернув позивачу з процентами на рахунок №3702, відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський».

Також, 26.04.2016 року позивач уклала договір добровільного страхування фінансових ризиків «Капітал» №К980-078-000228676 зі страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Форте», від імені якої діє як повірений ПАТ «Банк Михайлівський». На виконання умов цього договору позивач внесла страховий платіж у сумі 191,10 грн (страхова сума 60000,00 грн).

26.04.2016 року, відповідно до договору «Суперкапітал» та договору добровільного страхування фінансових ризиків «Капітал», позивач внесла через касу ПАТ «Банк Михайлівський» кошти в загальній сумі 60191,10 грн, що підтверджується квитанціями №6388163 та №6388564, скріпленими печатками банку.

З виданої ПАТ «Банк Михайлівський» виписки по особовому рахунку рахунку позивача за період з 19.05.2016 року по 31.10.2016 року видно, що 19.05.2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» перерахувало на рахунок позивача №3702 у ПАТ «Банк Михайлівський» кошти в сумі 60000,00 грн як повернення коштів згідно з договором №980-078-000228676 від 26.04.2016 року, а також 973,76 грн як оплату процентів по цьому ж договору.

Таким чином, кошти в розмірі 60973,76 грн зараховано на рахунок позивача 19.05.2016 року і вказане не заперечується відповідачем.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 року №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 23.05.2016 року №812 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно якого розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23.05.2016 року до 22.06.2016 року.

13.06.2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» з 23.06.2016 року до 22.07.2016 року.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України №124-рш від 12.07.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1213 від 12.07.2016 року, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року по 12.07.2018 включно, призначено Уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 з 13.07.2016 року до 12.07.2018 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1702 від 01.09.2016 року змінено Уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», а саме з 05.09.2016 року всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» делеговано ОСОБА_3.

15.07.2016 року почались виплати гарантованої суми вкладникам, проте позивача не було включено до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

15.08.2016 року позивач звернулася до Уповноваженої особи Фонду із заявою, в якій просила включити її до переліку вкладників (клієнтів), які мають право на відшкодування коштів за вкладами (рахунками) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та провести виплату відшкодування коштів в розмірі 60000, 00 грн.

Рішенням відповідача №3Г1(К)/5282/1 від 01.09.2016 року повідомлено позивачу, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 року в сумі 60000,00 грн з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-078-000228676 від 26.04.2016 року» на рахунок №3702, що належить позивачу, та в сумі 973,76 грн з призначенням платежу «оплата процентів по договору №980-078-000228676 від 26.04.2016 року» на цей же рахунок, є нікчемним. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 не включена до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами (рахунками) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вважаючи, що відповідач протиправно не включив позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за рахунку Фонду, та як наслідок не надав Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати відшкодування вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також у звязку із виявленням ознак нікчемності операцій щодо переказу коштів (транзакції) за договором №980-078-000228676 від 26.04.2016 року на рахунок, що належить позивачу, остання звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до преамбули Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», цей Закон встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Частиною 3 ст.2 цього Закону встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Так, питання неплатоспроможності та/або ліквідації банків вирішуються в порядку, визначеному Законами України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року №2121 та «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI.

Системний аналіз положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дає підстави для висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, згідно зі ст.7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким, в свою чергу, не передбачено порушення справи про банкрутство в господарському суді. Відтак, положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не можуть бути застосованими до даних правовідносин.

Окрім того, суд враховує, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника. Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки. Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання, відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вирішує виключно Фонд.

Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку у даній категорії справ є лише підставою для виникнення правовідносин.

Таким чином, обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а також незгода з рішенням Уповноваженої особи Фонду про визнання відповідних переказів коштів нікчемними, спричиняють публічно-правовий спір, пов'язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що дану справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Правовідносини, повязані із відшкодуванням коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 року (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин; далі Закон №4452-VI).

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п.п.1.24, 1.30 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-III від 05.04.2001 року, переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно з наведеними у ст.2 Закону №4452-VI термінами: вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката;

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований ст.27 Закону №4452-VI, відповідно до ч.ч.1-3 якої Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Частинами 5, 6 ст.27 Закону №4452-VI визначено, що протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

В подальшому, згідно з ч.1 ст.28 Закону №4452-VI, Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

До прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку здійснюється тимчасова адміністрація, наслідки запровадження якої передбачені у ст.36 Закону №4452-VI, зокрема, у вигляді деяких обмежень. Проте такі обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. З метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених п.1 ч.6 цієї статті, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобов'язаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше першого місяця з дати запровадження у неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації, а для системно важливих банків - не пізніше двох місяців.

Згідно з ч.2 ст.38 Закону №4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.38 Закону №4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з ч.4 ст.38 Закону №4452-VI, Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

З вищезазначеного слідує, що Уповноважена особа Фонду наділена розпорядними повноваженнями реагування за наслідками перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

В той же час, слід зазначити, що таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу.

Суд встановив, що підставою для відмови позивачу у виплаті коштів в сумі 60973,76 грн, на думку відповідача, є нікчемність правочину з перерахування 19.05.2016 року коштів (транзакція), здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з призначенням платежів «повернення коштів в сумі 60000,00 грн згідно з договором №980-078-000228676 від 26.04.2016 року» на рахунок №3702, що належить позивачу, та «оплата процентів в сумі 973,76 грн по договору №980-078-000228676 від 26.04.2016 року» на цей же рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський».

При цьому, суд враховує, що ні договір банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» №980-078-000000772 від 26.04.2016 року, ні договір «Суперкапітал (з виплатою процентів вкінці строку)» №980-078-000228676 від 26.04.2016 року, укладені між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» нікчемними не визнавалися. Вказаний факт не заперечувався і самим відповідачем.

Більше того, відповідачем не зазначено, за яких конкретних підстав вищевказані операції з переказу коштів, на його думку, є нікчемними, доказів на підтвердження нікчемності зазначених правочинів (зокрема, спрямованості їх на порушення прав та свобод особи або держави, незаконне заволодіння майном) відповідачем також не надано.

Зі змісту договору «Суперкапітал (з виплатою процентів вкінці строку)» №980-078-000228676 від 26.04.2016 року слідує, що ПАТ «Банк Михайлівський» взагалі не є стороною цього договору. Натомість, ним (банком) було виконано суто технічну функцію з перерахування коштів.

За результатами цього перерахування 19.05.2016 року грошових коштів в сумі 60973,76 грн з банківського рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок №3702, відкритий ОСОБА_1 в ПАТ «Банк Михайлівський», відбулося набуття позивачем права власності на вказані кошти. Сам же ПАТ «Банк Михайлівський», виконуючи розрахунковий документ ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на суму коштів, отриманих в результаті такого переказу.

Вищевказане свідчить, що ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобовязань за договором банківського рахунку перед клієнтом ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», забезпечуючи рух коштів до позивача.

Списання та зарахування коштів за банківським рахунком здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 року(далі Інструкція №22).

Згідно з п.1.4 глави 1 цієї Інструкції, розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Виходячи із вказаного, договір, укладений між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», за своєю правовою природою та змістом не є розрахунковим документом. Крім того, зазначеним договором передбачено можливість дострокового повернення позики.

Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банку відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

Матеріалами справи підтверджено, що при проведенні 19.05.2016 року розрахункових операцій ПАТ «Банк Михайлівський» зазначених фактів не було встановлено, а, отже, операції по перерахунку коштів є правомірними та відповідали діючому законодавству України.

Суд також звертає увагу на те, що 19.11.2016 набрали чинності положення п.15 Прикінцевих положень Закону України №4452-VI, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» від 15.11.2016 року №1736-VIII, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що надані позивачем кошти для ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» через повіреного ПАТ «Банк Михайлівський», являються вкладом.

При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача стосовно того, що між ПАТ «Банк Михайлівський» (новий кредитор) та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги від 19.05.2016 №1, згідно з яким первісний кредитор зобовязується відступити новому кредитору права вимоги, належні первісному кредитору, за договорами купівлі-продажу цінних паперів з усіма додатковими угодами до них, які укладені між первісним кредитором та юридичними особами, що відбулося у порушення постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 року №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016 року №295/БТ змінами.

На підтвердження вказаного, у матеріалах справи міститься копія наказу від 01.06.2016 року №42/2 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними».

Також, суд враховує, що договір відступлення права вимоги від 19.05.2016 року №1 стосується відступлення права вимоги за кредитними договорами, у той час коли в межах спірних правовідносин між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір, який предметно відноситься до договору позики, де кредитором виступає позивач, а не ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». Відтак, факт укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договору відступлення права вимоги від 19.05.2016 року №1 не міг жодним чином вплинути на нікчемність оскаржуваних операцій.

Щодо тверджень відповідача про те, що спірна операція на рахунку позивача збільшила обсяг гарантованої Фондом суми грошових коштів, оскільки останній укладений у період дії обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України від 22.12.2015 року №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016 року №295/БТ змінами, а тому з укладенням такого договору було завдано шкоди державі, суд враховує наступне.

За змістом ст.75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 20.09.2001 року №2121-III, рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, а тому позивач не могла знати про встановлені для ПАТ «Банк Михайлівський» обмеження. Протилежного відповідачем не доведено.

Таким чином, постанова Правління Національного банку України від 22.12.2015 року №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016 року №295/БТ змінами стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів.

Вказане свідчить про те, що рахунок позивача мав би бути включеним до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

З урахуванням викладеного, суд приходить переконання, що ОСОБА_1 є тією особою, яка набула право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, однак не була включена відповідачем до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. До того ж, жодної з передбачених ч.4 ст.26 Закону №4452-VI підстав, за наявності яких Фонд може не проводити відшкодування позивачу коштів за вкладами, у ході розгляду справи суд не встановив.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх субєктами, суд вважає, що в даному випадку, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, слід скасувати як протиправне рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» №3Г1(К)/5282/1 від 01.09.2016 року про визнання нікчемними переказів коштів (транзакція), здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 року на загальну суму 60973,76 грн, з призначенням платежів «повернення коштів згідно з договором №980-078-000228676 від 26.04.2016 року» на належний позивачу рахунок №3702, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський», та «оплата процентів по договору №980-078-000228676 від 26.04.2016 року» на цей же рахунок.

Відповідно до п.5 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 (далі Положення №14), уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, такі переліки: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення.

Вказаним пунктом також передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Отже, у разі наявності підстав для включення даних про рахунок вкладника, який раніше не був включений до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, Уповноважена особа має подати до Фонду відповідне доповнення до переліку.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, про необхідність зобовязання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку №3702, що належить позивачу, на загальну суму 60973,76 грн.

При цьому, суд враховує, що обовязок відповідача на вчинення відповідних дій прямо передбачений Законом №4452-VI, а відповідно до п.6 розділу ІІІ Положення №14, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Водночас, що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 61128,00 грн, в т.ч.: вклад, який був внесений в касу ПАТ «Банк Михайлівський» 60000,00 грн, відсотки 937,00 грн та страховий платіж 191,00 грн, то така, на думку суду, є необґрунтованою у зв'язку з передчасністю її заявлення. Так, виплаті коштів Фондом передує низка встановлених Законом №4452-VI процедур, які, станом на час розгляду цієї справи в суді, не виконано, зокрема, не включено особу до Реєстру.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка, як зазначає позивач, була нанесена відповідачем через невизнання позивача вкладником банку і відмовою відшкодувати позивачу кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у результаті ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», суд враховує таке.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року визначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити факт заподіяння шкоди; неправомірність дій (бездіяльності); причинний зв'язок між шкодою та неправомірними діями (бездіяльності); наявність вини. Відсутність хоча б одного з вказаних елементів є підставою для відмови у відшкодування такої шкоди.

Натомість, стверджуючи про те, що відповідачем завдано позивачу моральну шкоду, остання не обґрунтувала в чому саме полягає ця шкода, як і не довела факту завдання їй немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями. Окрім того, позивач не зазначила розмір моральної шкоди, яку просить відшкодувати.

А тому, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої, на думку позивача, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» №3Г1(К)/5282/1 від 01.09.2016 року про визнання нікчемними переказів коштів (транзакції), здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 року в сумі 60000,00 грн, з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-078-000228676 від 26.04.2016 року» на рахунок №3702, що належить позивачу, та в сумі 973,76 грн з призначенням платежу «оплата процентів по договору №980-078-000228676 від 26.04.2016 року» на цей же рахунок, та, відповідно, зобовязання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку №3702, що належить позивачу, на загальну суму 60973,76 грн. Інші позовні вимогі до задоволення не підлягають.

Стосовного судового збору, то відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» №3Г1(К)/5282/1 від 01.09.2016 року про визнання нікчемними переказів коштів (транзакції), здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» () 19.05.2016 року в сумі 60000,00 грн, з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-078-000228676 від 26.04.2016 року», та в сумі 973,76 грн, з призначенням платежу «оплата процентів по договору №980-078-000228676 від 26.04.2016 року», на рахунок №3702, відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський» () на імя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1).

Зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку №3702, відкритого у ПАТ «Банк Михайлівський» () на імя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1), на загальну суму 60973,76 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (вул.Менделєєва, 9/2, м.Львів, 79005; РНОКПП: НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1252 (одна тисяча двісті пятдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення суду буде складено до 29.12.2017 року.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного судового рішення складено в одному примірнику 28.12.2017 року.