Справа № 320/4897/17
Суддя: Бахаєв І. М.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 21.12.2017
Справа № 320/4897/17
Провадження № 2-а/320/210/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Мелітополь Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Бахаєва І.М.,

при секретарі Фурсовій Л.І.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі адміністративну справу, відкриту за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, за участю третьої особи Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 міської ради Запорізької області,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2017 року, визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача №б/н від 01.04.2017 про призупинення нарахування та виплати пенсії, зобов'язати Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити та виплатити пенсію по інвалідності ОСОБА_3 з 01.04.2017 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що він є пенсіонером, перебуває на обліку в ОСОБА_4 об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 01.10.2014 року, як внутрішньо переміщена особа, та йому призначено пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області йому було повідомлено, що на засіданні комісії виконавчого комітету по призначенню (відновленню) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам ОСОБА_4 міської ради прийнято рішення про скасування дії його довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи та припинення йому соціальних виплат. Після надходження на адресу ОСОБА_4 об'єднаного УПФУ в Запорізькій області витягу з вищезазначеного протоколу засідання комісії з інформацією про скасування дії його довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи вищезазначеним управлінням Пенсійного фонду України з 01.04.2017 року було призупинено виплату йому пенсії. Однак, приймаючи рішення про припинення виплати пенсії по інвалідності посадові особи ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області керувались не нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а підзаконними актами, такими як, постанова Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та №637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції». Вважає, що дії ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати йому пенсії є незаконними, тому, він вимушений звернутися до суду з даним позовом з метою захисту своїх прав та інтересів.

Від позивача та його представника адвоката ОСОБА_5 надійшли заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. В своїх запереченнях вказує, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 01.10.2014 року, як внутрішньо-переміщена особа. ОСОБА_3 було призначено пенсію по інвалідності згідно із ЗУ від 28.02.1991 року №796-ХІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Здійснення соціальних виплат, зокрема пенсій, внутрішньо переміщеним особам проводиться відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Пунктом 1 постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Облік внутрішньо переміщених осіб здійснюється структурними підрозділами місцевих державних адміністрацій з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання. Відповідно до підпунктів 2, 4 пункту 12 Порядку здійснення контролю соціальні виплати припиняються у разі - встановлення факту відсутності внутрішньо-переміщеної особи за фактичним місцем проживання або з дня скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до пункту 14 Порядку здійснення контролю структурний підрозділ з питань соціального захисту населення та орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії припиняє соціальні виплати з місяця, що настає за тим, у якому прийнято відповідне рішення, а у випадках, передбачених підпунктом 3 пункту 4 та підпунктом 4 пункту 12 цього Порядку, - з дня припинення виплати ПАТ «Державний ощадний банк України» або з дня скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. На засіданні комісії виконавчого комітету по призначенню (відновленню) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_4 міської ради (копія протоколу від 21.04.2017 № 7 додається), згідно із поданням органу соціального захисту населення, відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо-переміщених осіб» прийнято рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи та припинення соціальних виплат Позивачу. Тобто рішення про припинення соціальних виплат Позивачу приймається не органами Пенсійного фонду. Таким чином просимо залучити до справи в якості третьої осел Управління соціального захисту населення. Після надходження на адресу Управління витягу з вищезазначеного протоколу засідання комісії з інформацією про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи управлінням з 01.04.2017 року було призупинено виплату пенсії Позивачу (витяг з протоколу засідання комісії знаходиться в пенсійній справі 831522). До відома повідомляємо, що згідно пункту 18 Порядку здійснення контролю повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до підпункту 4 пункту 12 цього Порядку можливе лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством. Таким чином, Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Запорізькій області не вбачає в своїх діях протиправності та неправомірності, так як діяло винятково на підставі діючого законодавства.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. В своїх запереченнях вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 4 Закону).

Відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, (далі Порядок - 509), затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 № 509, довідка є документом, який видається внутрішньо переміщеній особі. Для отримання довідки повнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто або через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Відповідно до п. 9 Порядку 509 у разі зміни місця проживання або змін у складі сімї у звязку з народженням дитини (або іншими обставинами) заявник звертається за виданням довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Так, ОСОБА_3 дійсно перебував як внутрішньо переміщена особа (далі ВПО) на обліку в управлінні соціального захисту населення ОСОБА_4 міської ради Запорізької області (далі управління) з 11.11.2014, що підтверджувалося довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 11.11.2014 № НОМЕР_1.

Відповідно до абз. 1 п. 1 Постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Відповідно до п. 10 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі Порядок 365) питання щодо призначення (відновлення), відмови у призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам розглядаються комісіями, утвореними районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах. Рішення приймається комісією, а не управлінням одноособову.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради Запорізької області від 14.07.2016 № 126/1 затверджений порядок призначення (відновлення) соціальних виплат та склад комісії.

Відповідно до п. 12 Порядку - 365 за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сімї або інших документів, визначених в цьому Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Відповідно до ст. 7 Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 3 ст. 9 Закону ВПО зобовязана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобовязана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня відїзду.

Так, управлінням була отримана інформація про факт тривалої відсутності позивача. З використанням ПКК З «Криптосервер» управлінню були направлені списки, в яких зазначено, що позивач виїхав 22.11.2016 о 13.20 год. на автомобільному НОМЕР_2 та станом на 01.02.2017 не повернувся до фактичного місця проживання.

Відповідно до діючого законодавства, однією з підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання (ст. 12 Закону).

Рішення про скасування дії довідки приймається начальником управління соціального захисту населення та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання. На підставі прийнятого рішення управління зобовязано невідкладно внести до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, за наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону, що підтверджується письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських обєднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення приймає рішення про скасування такої довідки.

У день прийняття рішення про скасування довідки керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення припиняє призначені структурним підрозділом з питань соціального захисту населення соціальні виплати такій особі та інформує про прийняте рішення органи, що здійснюють соціальні виплати, які припиняють соціальні виплати такій особі до прийняття остаточного рішення комісією.

Так, начальником управління було прийнято рішення про скасування дії довідки 22.03.2017, повідомлено позивача та підготовлено подання до комісії щодо прийняття остаточного рішення.

Комісією було розглянуто подання та 21.04.2017 року прийнято рішення щодо припинення виплати та повторного призначення лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для призначення, передбачених законодавством.

12.04.2017 позивач звернувся до управління щодо отримання довідки, яка була видана за № НОМЕР_3.

Отже, позивач знову перебуває на обліку в управлінні, як внутрішньо переміщена особа.

Додатково повідомлено, що позивач має право на отримання, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (далі Порядок 505), грошової допомоги за фактичним місцем проживання. Скориставшись своїм правом, позивач отримував допомогу з 14.07.2015 по 07.01.2016. з 20.01.2016 по 07.07.2016 та з 08.07.2016 по 07.01.2017. За призначенням даного виду допомоги протягом 2017 року не звертався, що підтверджує факт не перебування у місті Мелітополь.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, третьої особи, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У відповідності до вимог ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копією пенсійного посвідчення /а.с.9,12/

Згідно довідки №3635 від 12.04.2017 № ОСОБА_3 взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Встановлено його фактичне місце проживання/перебування за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул.. Д.Грищенка, б.69./а.с.11/

Згідно листа ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 94/Я-7 від 13.06.2017 року позивача повідомлено, що він перебуває на обліку в управлінні з 01.10.2014 року, як внутрішньо переміщена особа. На засіданні комісії виконавчого комітету по призначенню (відновленню) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам ОСОБА_4 міської ради (протокол від 21.04.2017 року № 7), згідно із поданням органу соціального захисту населення, відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо-переміщених осіб» прийнято рішення про скасування дії його довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи та припинення йому соціальних виплат. Після надходження на адресу управління витягу з вищезазначеного протоколу засідання комісії з інформацією про скасування дії довідки позивача про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, управлінням з 01.04.2017 року було призупинено виплату йому пенсії. Також повідомлено, що згідно п. 18 Порядку здійснення контролю повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до п.п. 4 п. 12 цього порядку можливе лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для призначення, передбачених законодавством /а.с.13/.

З наданих представником третьої особи копій документів, а саме рішення про скасування дії довідки, листа Департаменту соціального захисту населення від 10.03.2017 №02-46, витягу з протоколу №7 та заяви №5635 про взяття на облік ОСОБА_3, як внутрішньо переміщеної особи не вбачається підтвердження факту тривалої відсутності позивача за місцем його проживання, вказаним у заяві.

Таким чином, представником відповідача та третьої особи всупереч вимог ч.1 ст.77 КАС України, не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються їхні заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст.4 цього Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05.11.2014 року, встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних, державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Згідно ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії виплачуються щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч.1 ст.49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у раз смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Однак, відповідач керувався не нормами вищезазначеного Закону України, а підзаконними актами, такими як, пункт 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат переміщеним особам».

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на вищевикладене, постанови Кабінету Міністрів України не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Крім того, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст.49 Закону №1058.

Проте, рішення пенсійним органом щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 не приймалося.

При цьому, посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», як на причину припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення, оскільки таке припинення не входить до вказаного переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплати пенсії є необґрунтованими.

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, і також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи зазнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення ). У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 року, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, перевіривши підстави щодо припинення виплати позивачу пенсії, суд приходить до висновку, що відповідні дії відповідача є протиправними, оскільки не відповідають вищевказаним нормативним вимогам, а тому позовні вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Водночас, вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про призупинення (припинення) виплати пенсії не підлягають задоволенню, оскільки пенсійним органом не приймалося рішення про призупинення (припинення) виплати пенсії позивачеві. Визнання дій відповідача протиправними щодо припинення нарахування та виплати пенсії і зобов'язання відновити нарахування та виплату пенсії є достатнім способом захисту для відновлення порушеного права на отримання пенсії.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, дії відповідача необхідно визнати протиправними та зобовязати його поновити та виплатити позивачеві пенсію з 01.04.2017, вимоги в частині скасування рішення №б/н від 01.04.2017 ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.8,19,22,24,46 Конституції України, ст.ст.4,7,44,49,51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст.6,9,14,72,77,78,246 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, за участю третьої особи Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 міської ради Запорізької області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, з 01 квітня 2017 року.

Зобов'язати Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити нарахування та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, з 01 квітня 2017 року, на рахунок ОСОБА_3, відкритий раніше у акціонерному товаристві «Ощадбанк».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ