Справа № 201/15357/17(2-а/201/422/2017)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2017 року справа № 201/15357/17 (2-а/201/422/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Шальєвої В.А. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року у справі № 201/15357/17 (2-а/201/422/2017) (суддя І інстанції Федоріщева С.С.) за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії відповідача щодо нарахування і виплати йому пенсії у розмірі, нижчому від прожиткового мінімуму неправомірними;

- стягнути на його користь 2447,32 грн. недоплаченої пенсії за період з 09.03.2017 року по вересень 2017 року.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року адміністративний позов задоволений частково. Визнано дії відповідача щодо недоплати ОСОБА_1 пенсії протиправними. Зобовязано відповідача здійснити з 09.03.2017 року перерахунок пенсії ОСОБА_1, враховуючи, що розмір пенсії не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом згідно зі статтею 46 Конституції України, в даному випадку нижчим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік», та здійснити виплату недоплаченої пенсії з урахуванням вже виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог постанова суду не оскаржена.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач з посиланням на приписи частини 2 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV) зазначив, що враховуючи загальний страховий стаж позивача, а саме 15 років 5 днів, його розмір пенсійної виплати з 01.08.2017 року складає 949 грн., де 6,01 грн розмір пенсії за віком, 556,28 грн. доплата до прожиткового мінімуму 1312 грн. пропорційно наявному страховому стажу, 386,71 грн. державна адресна допомога згідно з постановою КМУ від 26.03.2008 № 265. Таким чином, пенсія призначена та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства України.

Сторони в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

ОСОБА_1 народився 19 серпня 1956 року.

Згідно з довідкою відповідача загальний страховий стаж позивача складає 15 років 5 днів. (а.с. 25).

З 09.03.2017 року позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серія ААІ № 511688. (а.с. 11) та довідкою № 3-169 від 28.08.2017 року про надання розрахунку пенсії. (а.с. 32-33)

Відповідно до зазначеної довідки, ОСОБА_1 з 09.03.2017 року по вересень 2017 року отримував пенсію у розмірі 949 грн. щомісячно, де: 6,01 грн розмір пенсії за віком (3764,4 грн.*0,20250*0,00788); 556,28 грн. доплата до прожиткового мінімуму 1312 грн. пропорційно наявному страховому стажу (1312 грн. *180 місяців/420 місяців 6,01 грн); 386,71 грн. державна адресна допомога згідно з постановою КМУ від 26.03.2008 № 265 (949 грн. 6,01 грн. 556,28 грн.)

Не погоджуючись з вказаним розміром пенсії, позивач, посилаючись на приписи статті 46 Конституції України, звернувся до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1058-IV мінімальна пенсія це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

За приписами частини 1 статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV в редакції станом на час призначення позивачу пенсії мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсі, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковим мінімумом є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

За приписами ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року 1247 гривень, з 1 травня 1312 гривень, з 1 грудня 1373 гривні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року № 9 визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Крім того, згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Петриченко проти України" від 12 липня 2016 року визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму. Аналогічних висновків Європейський суд з прав людини дійшов у справі "Проніна проти України" та у справі "Богатова проти України".

З огляду на вказані правові норми колегія суддів приходить до висновку, що пенсія позивача не може бути встановлена в розмірі, нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідача стосовно не встановлення такого розміру пенсії є протиправними, і зобовязав останнього здійснити перерахунок пенсії позивачу, враховуючи приписи статті 46 Конституції України.

Натомість, відповідач в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що пенсія позивачу виплачується в порядку та у розмірі відповідно до частини 2 статті 28 Закону № 1058-IV з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» та становить 949 грн.

Дійсно згідно з ч. 2 статті 28 Закону № 1058-IV за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першої цієї статті (тобто менше 35 років у чоловіків), пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017, стаття 28 Закону № 1058 викладена в новій редакції, зокрема, відповідно до частини 3 цієї статті за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, вказані законодавчі норми встановлюють правило, за яким у разі відсутності необхідного стажу (35 років для чоловіків, 30 років для жінок) пенсія особі може встановлюватись в розмірі, меншому ніж визначений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, що суперечить приписам статті 46 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 КАС України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верхового Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку, що частина 2 статті 28 Закону України № 1058 в редакції до 11 жовтня 2017 року і частина 3 статті 28 Закону № 1058 в редакції, яка діє з 11 жовтня 2017 року, суперечать статті 46 Конституції України, у звязку з чим застосовує при вирішенні спору саме зазначену норму Конституції України як норму прямої дії.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у перерахунку пенсії та не враховано вимоги законодавства, згідно з якими мінімальний розмір пенсії встановлюється із прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у звязку з чим вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

Оскільки згідно з п. 3 частини 6 статті 12 КАС України справа відноситься до категорії незначних, то відповідно до приписів п. 2 частини 5 статті 328 КАС України судове рішення в цій справі касаційному оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року у справі № 201/15357/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: І.В. Юрко