Справа № 308/9585/17
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11675/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу громадянину Бангладешу ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2017 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Дергачова Н.В., м. Ужгород, повний текст постанови виготовлений 29 вересня 2017 року) у справі №308/9585/17 за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Бангладешу ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця з України,-

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2017 року Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина Бангладешу ОСОБА_2 в якому просив на підставі ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити з України громадянина Бангладешу, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Одночасно позивачем подано до суду клопотання про затримання громадянина Бангладешу ОСОБА_2, з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Примусово видворено гр.. Бангладешу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за межі території України. Допущено негайне виконання постанови суду.

Ухвалою цього ж суду від 29.09.2017 року ухвалено затримати громадянина Бангладешу ОСОБА_2 та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - на строк - до 6 (шести) місяців. Ухвала суду підлягала негайному виконанню.

З цією постановою суду першої інстанції від 29.09.2017 року не погодився відповідач громадянин Бангладешу ОСОБА_2 і подав апеляційну скаргу. Вважає апелянт, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, а також не враховані обставини, які мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що згідно ч.5 ст. 26, ч.1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття цього рішення. Однак, йому не було відомо про наявність рішення про його примусове повернення і виконати таке рішення добровільно він не мав можливості, оскільки відносно нього було застосовано адміністративне затримання.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 29.09.2017 р. та винести нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, із матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне затримання від 25.09.2017 року та протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 26.09.2017 року видно, що відповідач громадянин Бангладешу ОСОБА_2 був затриманий 25.09.2017 року прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби "Верховина Бистра" на напрямку 180 прикордонного знаку в контрольованому прикордонному районі при спробі незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку, поза пунктом пропуску, без відповідних документів, що посвідчують особу (а.с. 5-6).

Рішенням Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28.09.2017 року про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, вирішено примусово повернути за межі України громадянина Бангладешу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Цим же Рішенням передбачено розміщення даного іноземця у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з одночасною подачею позову при примусове видворення, оскільки громадянин Бангладешу ОСОБА_2 українською мовою не володіє, родичів на території України немає, немає можливості і бажання добровільно залишити територію України, бажає потрапити до країн Західної Європи, буде ухилятися від виїзду за межі території України (а.с. 8).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для примусового видворення відповідача за межі території України, виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950р., ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Національним законодавством України, зокрема статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у статті 26 вказаного Закону. Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до п.1.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, (далі - Інструкція №353/271/150), примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобов'язання про його добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобов'язання.

Пунктом 2.1 Інструкції №353/271/150 встановлено, що Рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 1) готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органу СБУ і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обов'язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 2) протягом 24 годин прокуророві за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

Рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6) (п.2.5 Інструкції № 353/271/150).

Враховуючи вищенаведені правові положення, примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

У розглядуваній адміністративній справі матеріали справи підтверджують, що рішенням Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28.09.2017 року про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, вирішено примусово повернути за межі України громадянина Бангладешу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Цим же Рішенням передбачено розміщення даного іноземця у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з одночасною подачею позову при примусове видворення.

Підставами для подачі адміністративного позову при примусове видворення та ненадання іноземцю строку для добровільного залишення території України визначено такі обставини як не володіння українською мовою, відсутність родичів на території України, відсутність можливості і бажання добровільно залишити територію України, відсутність грошових коштів та документів, бажання іноземця потрапити до країн Західної Європи, наявність наміру ухилятися від виїзду за межі території України.

Колегія суддів при цьому враховує, що вказане Рішення від 28.09.2017 року про примусове повернення відповідач громадянин Бангладешу ОСОБА_2 отримав, із змістом цього рішення він був ознайомлений в присутності перекладача. Цього рішення відповідач не оскаржив.

В такій ситуації, являються правомірними дії позивача Чопського прикордонного загону щодо подачі до адміністративного суду даного позову про примусове видворення.

Отже, являються безпідставними доводи апелянта про те, що йому не було відомо про наявність рішення про його примусове повернення і він не мав можливості добровільно виконати це рішення.

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно пояснень самого апелянта, країну свого національного походження він залишив у зв'язку із пошуком роботи за кордоном і намагався незаконно потрапити в Словацьку Республіку.

Тому, відсутні підстави для застосування статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до ч.2 ст. 183-7 КАС України, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У розглядуваній адміністративній справі уже винесена судом 29.09.2017 року ухвала про затримання громадянина Бангладешу ОСОБА_2 та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Вказана ухвала суду відповідачем не оскаржена і підлягає виконанню.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржена постанова суду першої інстанції від 29.09.2017 року винесена за результатами повного з'ясування всіх обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229 ч.4, 243,308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянину Бангладешу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2017 року у справі №308/9585/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у випадку відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст постанови складений 27 грудня 2017 року.