Справа № 816/128/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Т.С. Канигіна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 р. м. ХарківСправа № 816/128/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

представників сторін : позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду (м. Полтава) (суддя Т.С. Канигіна) від 29.08.2017 р. (14:26 год.) (повний текст складено 27.11.17 р.) по справі № 816/128/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія "Арія"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА

20.01.2017 р. Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія "Арія" (далі по тексту ТОВ ВКК "Арія", позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 19.09.2016 р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року по справі № 816/128/17 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної компанія "Арія" до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 19.09.2016 р. № та №.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної компанії "Арія" () витрати зі сплати судового збору у розмірі 3789 (три тисячі сімсот вісімдесят дев'ять) гривень 63 (шістдесят три) копійки.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року по справі № 816/128/17, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ ВКК «Арія» відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на недоліки в оформленні первинних документів, відсутність необхідних трудових ресурсів, транспортних засобів, виробничо-складських приміщень, іншого майна, які економічно необхідні для постачання товарів та надання транспортних послуг у контрагентів позивача ТОВ «Система» та ТОВ «КМЛ Логістик», стверджує про відсутність реального характеру господарських операцій між ТОВ ВКК «Арія» та вказаними контрагентами. У звязку з чим вважає обґрунтованим висновок акту перевірки ТОВ ВКК «Арія» про завищення податкового кредиту, та не вбачає підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року по справі № 816/128/17 скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в надісланих до суду письмових запереченнях та в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін. Зазначив, що господарські операції між ТОВ ВКК «Арія» та його контрагентами ТОВ «Система» та ТОВ «КМЛ Логістик» належним чином підтверджені первинними документами, придбання товарів та замовлення послуг у вказаних контрагентів обумовлено потребами господарської діяльності позивача, а тому віднесення до податкового кредиту сум ПДВ по вказаним господарським операціям є цілком обґрунтованим. Стверджує, що до перевірки та до суду надавались одні й ті самі первинні документи щодо відносин між позивачем та вказаними підприємствами, однак, відповідачем цим документам не було надано належної оцінки, що потягло за собою необґрунтований висновок про завищення позивачем податкового кредиту.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.08.2016 р. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ ВКК "Арія" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Система" за період з 01.06.2015 р. по 30.06.2015 р., ТОВ "КМЛ Логістик" , ТОВ "Розетка. УА" з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р.

За результатами перевірки складено акт № 365/16-01-22-03-13/23560575 від 29.08.2016 р., яким зафіксовано порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України), що призвело до завищення від'ємного значення за червень 2015 року в розмірі 49848,00 грн. та заниження податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 97317,00 грн., у т. ч. за червень 2015 року на суму 30686,00 грн., за липень 2015 року на суму 66631,00 грн. (т. 1, а.с. 29-44).

Позивачем було подано заперечення на акт перевірки, які за результатами їх розгляду Головним управлінням ДФС у Полтавській області були залишені без задоволення, а висновки акту перевірки без змін (т. 1 а. с. 48-54).

На підставі наведених висновків акту перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесені податкові повідомлення-рішення від 19.09.2016 р.:

№ НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 145975,50 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 97317,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 48658,50 грн. (т.1, а.с. 55);

№ НОМЕР_2, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4984,80 грн. (т.1, а.с. 56).

Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реальність господарських операцій щодо отримання товарів від ТОВ «Система» та послуг від ТОВ «КМЛ Логістик» підтверджено первинними документами, а отже, позивачем правомірно віднесено до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені за результатами господарських операцій з вказаними контрагентами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як встановлено пунктом 201.4 ст.201 ПК України, податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п.201.7 ст.201 ПК України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник повинен мати податкові накладні (в електронному або паперовому вигляді), первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. N 996-XIV податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фактичною підставою для відображення в акті порушень п.п.198.1, 198.2, 198.3 ст.198 ПК України і винесення спірних податкових повідомленьрішень слугував викладений в акті висновок відповідача про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Система», ТОВ «КМЛ Логістик».

Колегія суддів вважає такий висновок відповідача хибним, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що між позивачем (покупець) та ТОВ "Система" (постачальник) укладено договір поставки № 1707 від 17.07.2012 р., згідно з яким постачальник зобов'язується на умовах цього договору у встановлені строки передати у власність, а покупець - прийняти обладнання та сплатити за нього відповідну грошову суму. Пунктом 1.2 договору визначено, що товар поставляється на умовах DDP за адресами, які визначаються у відповідних додатках до договору. У додатках до договору деталізуються асортимент товару, кількість товару, місце призначення, умови поставки, термін (строк) поставки товару (пункт 1.3 договору).

Протягом дії договору позивачем з ТОВ «Сиситема» було оформлено, зокрема, додатки до договору №71 від 21.05.2015 року, № 72 від 26.05.2015 року, № 73 від 26.05.2015 року, № 74 від 27.05.2015 року, № 76 від 05.06.2015 року, № 77 від 08.06.2015 року, № 78 від 09.06.2015 року, № 79 від 12.06.2015 року, в рамках яких і відбувались відносини, досліджені відповідачем в акті перевірки № 365/16-01-22-03-13/23560575 від 29.08.2016 р.

На виконання умов вказаного договору з додатками постачальником ТОВ «Система» було передано у власність покупця товар набори бірок для маркування - на підставі видаткових накладних : № 228 від 03.06.2015 року, № 230 від 05.06.2015 року, № 256 від 22.06.2015 року, № 257 від 22.06.2015 року, № 258 від 22.06.2015 року, № 259 від 22.06.2015 року, № 260 від 22.06.2015 року, № 261 від 22.06.2015 року, № 262 від 22.06.2015 року, № 269 від 30.06.2015 року.

Розрахунки між ТОВ «Система» та позивачем здійснювались у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника згідно з платіжними дорученнями : № 5226 від 03.06.2015 року, № 5225 від 03.06.2015 року, № 5295 від 04.06.2015 року, № 5296 від 04.06.2015 року, № 5392 від 05.06.2015 року, № 5471 від 08.06.2015 року, № 5544 від 09.06.2015 року, № 5545 від 09.06.2015 року, № 5543 від 09.06.2015 року, № 5775 від 16.06.2015 року, № 5776 від 16.06.2015 року, № 6026 від 22.06.2015 року.

ТОВ «Система» за результатами поставки вказаного вище товару було видано на адресу позивача податкові накладні: № 1 від 03.06.2015 року, № 2 від 03.06.2015 року, № 3 від 03.06.2015 року, № 5 від 04.06.2015 року, № 7 від 05.06.2015 року, № 8 від 08.06.2015 року, № 13 від 09.06.2015 року, № 33 від 16.06.2015 року, № 34 від 16.06.2015 року, № 46 від 22.06.2015 року, № 47 від 22.06.2015 року, № 48 від 22.06.2015 року, № 49 від 22.06.2015 року, № 50 від 22.06.2015 року, № 58 від 26.06.2015 року.

Колегія суддів відмічає, що згідно з пунктом 6 вищевказаних додатків, зміст якого є аналогічним для всіх додатків, у випадку, якщо цим Додатком передбачені інші ніж у договорі умови, застосовуються положення цього Додатку. Тобто, Сторони узгодили зміну ціни у кожному із наведених вище Додатків, які були підписані між ними.

У звязку з чим колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що ціна за товар, визначена у додатку 1 до договору (27,80 грн.), є меншою, ніж ціна, зазначена у податкових та видаткових накладних (63,92 грн.), оскільки ціна за конкретну партію товару визначалась не додатком № 1 до договору № 1707 від 17.07.2012 року, а іншими додатками до цього договору, в яких узгоджено зміну ціни.

Судом апеляційної інстанції встановлено, і не спростовано представником відповідача, що зазначені додаткові угоди (додатки) до договору надавались позивачем до перевірки, однак, не були враховані перевіряючими, внаслідок чого було зроблено необгрунтований висновок про недоліки в оформленні первинних документів за договором № 1707 від 17.07.2012 року.

Твердження відповідача про те, що зазначені вище додаткові угоди не надавались позивачем до перевірки, не підтверджено жодними доказами, оскільки копії документів, що були надані до перевірки, не знімались, акт про відмову від надання документів фахівцями податкового органу не складався.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що між ТОВ «Система» (постачальник) та ТОВ ВКК «Арія» (покупець) укладено договір № 280514 від 28.05.2014 р., яким передбачено, що постачальник зобов'язується на умовах цього договору у встановлені строки передати у власність, а покупець - прийняти товар (системи гарантованого живлення) та сплатити за нього відповідну грошову суму.

Протягом строку дії вказаного договору між позивачем та зазначеним постачальником було укладено додатки (додаткові угоди) до договору, зокрема : № 77 від 13.05.2015 року, № 78 від 13.05.2015 року, № 79 від 13.05.2015 року, № 80 від 13.05.2015 року, №81 від 26.05.2015 року, № 82 від 26.05.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом додатків (додаткових угод) №№ 77, 78, 79, 80 до договору № 280514 є поставка товару «шафа 16U з додатковим розподільчим модулем, системою PSS Huawei ЕТР48400 В6 та кондиціонером, без АКБ», а предметом додатків (додаткових угод) №№ 81 та 82 є поставка товару «випрямляч струму RectifierModule R4850G2 48/3000 (3kW)».

На виконання умов договору № 280514 та вказаних вище додатків ТОВ «Система» поставлено позивачеві обладнання : «шафа 16U з додатковим розподільчим модулем, системою PSS Huawei ЕТР48400 В6 та кондиціонером, без АКБ» - згідно з видатковими накладними №234 від 09.06.2015 року, № 235 від 09.06.2015 року, № 236 від 09.06.2015 року, № 237 від 09.06.2015 року, та «випрямляч струму RectifierModule R4850G2 48/3000 (3kW)» - згідно з видатковими накладними № 238 від 09.06.2015 року, № 239 від 09.06.2015 року.

За результатами вказаних господарських операцій постачальником складено податкові накладні №№ № 77 від 28.05.2015 р., № 18 від 09.06.2015 р., № 78 від 28.05.2015 р., № 19 від 09.06.2015 р. (найменування товару - випрямляч струму RectifierModule R4850G2 48/3000 (3kW) по ціні 7 244, 31 грн. без ПДВ) та № 25 від 18.05.2015 р., № 17 від 09.06.2015 р., № 24 від 18.05.2015 р., № 15 від 09.06.2015 р., № 26 від 18.05.2015 р., № 14 від 09.06.2015 р., № 23 від 18.05.2015 р., № 16 від 09.06.2015 р. (найменування товару - шафа 16U з додатковим розподільчим модулем, системою PSS Huawei ЕТР48400 В6 та кондиціонером, без АКБ по ціні 114 485, 49 грн. без ПДВ).

Відповідно до п.6 кожного із укладених додатків у випадку, якщо цим Додатком передбачені інші ніж у договорі умови, застосовуються положення цього Додатку. Тобто, сторони узгодили зміну номенклатури та ціни товару у кожному із наведених вище Додатків, які були підписані між ними.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на невідповідність номенклатури товару, зазначеної у специфікації (додатку № 1) до договору №280514 («система гарантованого живлення Huawei DC - 48V17», «система гарантованого живлення Huawei DC 48/24V17») номенклатурі поставленого товару згідно з наданими до перевірки видатковими накладними.

У звязку з тим, що згідно з вказаними вище додатками до договору здійснювалась поставка іншого товару, ніж зазначено у додатку № 1, відповідно, ціна товару за податковими і видатковими накладними також відрізняється.

Однак, вищезазначеним обставинам перевіряючими не надано належної оцінки.

При цьому, доводи відповідача про ненадання позивачем інших додатків до договору № 280514 від 28.05.2014 р., крім додатку № 1, колегія суддів вважає безпідставними як таких, що не підтверджені жодними доказами (акт про ненадання документів, копіями фактично наданих документів, точним переліком наданих документів із зазначенням реквізитів тощо).

З матеріалів справи вбачається, що придбаний товар відвантажено ТОВ "Система" позивачу на підставі товарно-транспортної накладної № 242326 від 08.06.2015 р. та експрес-накладних ТОВ "Нова Пошта" (т. 3, а.с. 72-74).

З приводу доводів відповідача про те, що наданими позивачем транспортними документами не підтверджено факт поставки товару від ТОВ «Система» до ТОВ ВКК «Арія», колегія суддів зазначає наступне.

Так, в обґрунтування таких доводів відповідач стверджує, що вказана вище товарно-транспортна накладна від 08.06.2017 р. містить невідповідності з інформацією, вказаною у видаткових накладних, виписаних ТОВ «Система» (згідно ТТН поставка товару здійснювалась від ТОВ «ОСОБА_3 ЛТД» до ТОВ «Система», а не до ТОВ ВКК «Арія»; пунктом розвантаження зазначено - м.Харків, вул.Котлова. 106, в той час як ТОВ «Система» зареєстроване в ІНФОРМАЦІЯ_1, а ТОВ ВКК «Арія» - у м.Полтаві; зазначені в ТТН кількість та ціна шафи 16U з додатковим розподільчим модулем в декілька разів відрізняється від ціни, зазначеної у видаткових накладних (35461,97 грн. за одиницю в ТТН проти 114485,49 грн. за одиницю у видаткових накладних), а експрес-накладні ТОВ «Нова Пошта» від 02.06.2015 р., 05.06.2015 р., 26.06.2015 р., 22.06.2015 р. та 09.06.2015 р. не дають можливості ідентифікувати поставлений товар, його кількість та ціну, пункт навантаження і розвантаження.

Однак, з наданого позивачем договору оренди складського приміщення № 4/12.11.14 від 12.11.2014 р. (т. 3 а.с. 75-80) вбачається, що ТОВ ВКК «Арія» орендує у ТОВ «Горизонт» нежитлове приміщення загальною площею 170 м.кв. за адресою: м. Харьків, вул. Котлова, 106.

Згідно з договорами поставки №1707 від 17.07.2012 року, № 280514 від 28.05.2014 року та відповідними додатками до них, товар поставлявся на умовах DDP за адресами (надалі за текстом - «Місце призначення»), які визначаються у відповідних додатках до договору, згідно з Правилами Інкотермс 2010 або у Додатках деталізуються умови поставки.

Так, на кожну поставку відповідно було укладено відповідний Додаток, в якому деталізовано умови поставки, зокрема те, що поставка здійснюється за рахунок Постачальника - ТОВ «Система» (умови поставки DDP Інкотермс 2010) та у Місце призначення - зазначене у відповідному Додатку.

Умови поставки DDP Інкотермс 2010 («Поставка з оплатою мита», вказано назву місця призначення») означає, що Продавець надасть товар, що пройшов експортну та імпортну очистку і готовий до відвантаження з транспортного засобу, що прибув у розпорядження Покупця в указаному місці призначення. Продавець зобовязаний нести всі витрати і ризики, повязані з транспортуванням товару.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що товар, придбаний у ТОВ "Система", отримано уповноваженими особами позивача: менеджером з логістики ОСОБА_4, менеджером з постачання ОСОБА_5, що підтверджується наказами про прийняття на роботу зазначених осіб та витягом з журналу реєстрації довіреностей, копії яких наявні в матеріалах справи (т. 3, а.с. 107-114).

При цьому, колегія суддів зазначає, що за умовами договорів поставки № 1707 від 17.07.2012 р. та № 280514 від 28.05.2014 р. обов'язок доставки товарів було покладено саме на ТОВ "Система", то, відповідно, у позивача не виникло обов'язку щодо підтвердження витрат на транспортування придбаного товару, і відповідальність за оформлення товарно-транспортних накладних, згідно з правилами умов поставки DDP Інкотермс 2010 несе саме постачальник.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не витрати з придбання товару. За наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, окремі недоліки такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару.

ТОВ «Система» згідно з договірними умовами організувало поставку обладнання на орендований ТОВ ВКК «АРІЯ» склад за адресою м. Харків, вул. Котлова, 106 та передало за згаданою адресою уповноваженому представнику ТОВ ВКК «АРІЯ» товар - Шафи 16U з додатковим розподільчим модулем, системою PSS Huawei ЕТР48400 В6 та кондиціонером, без АКБ, та випрямляч струму RectifierModule R4850G2 48/3000 (3kW).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій вищевказаних експрес-накладних, предметом доставки у них зазначено «мережеве обладнання», що відповідає дійсності, і відповідачем не доведено, що в експрес-накладних на доставки повинно бути зазначено більш детальний опис перевезеного товару.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок відповідача про те, що надані позивачем товарно-транспортна накладна та експрес-накладні не дають змоги ідентифікувати перевезений товар та не є документами, що підтверджують реальність поставки.

Щодо тверджень апеляційної скарги про невідповідність дат, зазначених у видаткових накладних, датам фактичного проведення поставок у бухгалтерському обліку, слід вказати на таке.

Відповідно до абз.1 п.3.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджено наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, перенесення інформації з первинних документів до облікових регістрів повинно здійснюватися в міру її надходження до місця обробки (бухгалтерія, обчислювальна установка), проте не пізніше терміну, що забезпечує своєчасну виплату заробітної плати, складання бухгалтерської і статистичної звітності, декларацій і розрахунків.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, інформація із видаткових накладних, виписаних ТОВ «Система» покупцю ТОВ ВКК «АРІЯ, переносилась до облікових регістрів в міру їх надходження до місця обробки (бухгалтерії ТОВ ВКК «АРІЯ»), проте не пізніше терміну, що забезпечує своєчасне складання бухгалтерської і статистичної звітності, декларацій і розрахунків за період - червень 2015 року. Неспівпадіння дат видаткових накладних та дат відображення придбання в оборотно-сальдовій відомості по рах. 631 пояснюється тим, що видаткові накладні отримувались у м. Харкові, а бухталтерія позивача територіально знаходиться у м. Полтаві.

Таким чином, порушень щодо строків перенесення інформації з первинних документів до облікових регістрів ТОВ ВКК «АРІЯ не допущено.

При цьому проводки по рахунку 631 (кредитовим) узгоджуються з рахунком 20 (дебетовим).

Отже, TOB ВКК «АРІЯ» не змінювало дати видаткових накладних, як помилково вважає відповідач, а лише вносило у бухгалтерський облік дату фактичного отримання видаткової накладної (фактичне проведення поставки у бухгалтерському обліку) із дотриманням положень п. 3.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за № 88 від 24.05.1995 р.

Доводи відповідача про те, що згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних (далі по тексту ЄРПН) по окремих господарських операціях, які технологічно не можуть дробитися на частини (постачання шафи 16U з додатковим розподільчим модулем в кількості 0.012, 0.009 шт., наборів бірок для маркування в кількості 1.3 шт.), оформлено декілька податкових накладних, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для сумніву у реальності спірних господарських операцій, з наступних підстав.

Згідно з договорами поставки 1707 від 17.07.2012 року та № 280514 від 28.05.2014 року до останніх укладались додатки, які в т.ч. передбачали порядок оплати, а саме попередню оплату певної частини товару що постачається.

У відповідності до пункту 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 14.01.2014 р. № 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2014 р. за № 185/24962, та пункту 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 22.09.2014 р. № 957, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.10.2014 р. за № 1235/26012 (які були чинними на час виникнення спірних відносин), що є аналогічними за змістом, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зазначене узгоджується з положеннями п.198.2 ст.198 ПК України, відповідно до яких датою виникнення права на податковий кредит може бути дата списання коштів з рахунку платника податку, та п. 201.7 ст.201 ПК України, згідно з якими податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У податкових накладних у вигляді десяткового дробу визначена частина, яку TOB ВКК «АРІЯ» оплатила або та частина товару, за яку потрібно здійснити доплату після фактичного постачання товару. Тому в даному випадку у цих податкових накладних мало місце не дроблення єдиної господарської операції, а відображення попередньої оплати частини вартості товару або доплата після його поставки, або оплати частини постановленого товару від загальної суми замовлення.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на невідповідність таких фактичних умов оплати та поставки тим умовам, які передбачені договорами поставки (перерахування попередньої оплати на рахунок постачальника в розмірі 50 % вартості товару, зазначеної у відповідному додатку, а інші 50 % вартості перераховується протягом 10 днів з дати поставки товару.).

Так, відповідачем не взято до уваги те, що відповідно до пункту 6 кожного Додатку у випадку, якщо цим Додатком передбачені інші, ніж у договорі, умови, застосовуються положення цього Додатку. Тобто, Сторони узгодили зміну порядку оплати у кожному із наведених Додатків, які були підписані між ними, при цьому, умови додатку до договору (додаткової угоди) мають перевагу перед умовами основного договору, які зазнавали змін зі спливом часу.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача на неможливість встановити походження товару, реалізованого позивачеві ТОВ «Система», та на відсутність у постачальника достатньої кількості трудових ресурсів, транспортних засобів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання, як на підставу для висновку про відсутність реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Система», оскільки такі доводи відповідача не підтверджені жодними доказами.

Натомість, як пояснив представник позивача та не спростовано відповідачем по справі, ТОВ ВКК «АРІЯ» здійснено вивчення свого контрагента по всім доступним відкритим базам даних (Інформаційно-ресурсний центр, дані ДФС тощо), про що свідчать наявні в матеріалах справи копії відповідних документів - виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, довідка з ЄДРПОУ, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до договору генерального підряду на будівництво обєктів №26281 від 04.02.2010 р. ТОВ ВКК «АРІЯ» є підрядною організацією ПрАТ «Київстар». За умовами вказаного договору, пролонгованого до 31.12.2015 року згідно з додатковою угодою № 26281/112931-21 від 31 грудня 2014 року, підрядник ТОВ ВКК «Арія» зобов'язується виконати комплекс робіт з будівників об'єктів замовника та/або монтажу базових станцій на таких об'єктах (т. 3 , а.с. 126-130, 139-144, 153-157, 166-173, 182-186, 195-199). При цьому, за умовами вказаного договору ТОВ «Система» є регламентованим постачальником бірок для маркування та мережевого обладнання для обєктів ПрАТ «Київстар», тому придбавати такий товар можливо лише у даного постачальника.

Враховуючи наведене, колегія суддів вказує, що правосубєктність та фактична можливість виконання взятих на себе господарських зобовязань з боку ТОВ «Система» перевірялась не лише позивачем по справі, а й ПрАТ «Київстар» як генеральним замовником, а отже, доводи відповідача про неможливість ТОВ «Система» здійснювати поставки товару на адресу ТОВ ВКК «Арія» не заслуговують на увагу.

Матеріалами справи підтверджено, що потреба у придбанні наборів бірок для маркування, шафи 16U з додатковим розподільчим модулем, системою PSS Huawei ЕТР48400 та кондиціонером, без АКБ та випрямляча струму RectifierModule R4850G2 48/3000 (3kW) виникла у позивача у звязку з укладенням додаткових угод до договору № 112931 із ПрАТ «Київстар» : № від 06.08.2015 року, № від 26.05.2015 року, № .1 від 17.07.2015 року, № від 08.05.2015 року, № від 21.05.2015 року.

Згідно з вказаними додатковими угодами та попередньо отриманими заявками на затвердження складу робіт ТОВ ВКК «АРІЯ» зобовязано виконати роботи в т.ч. із використанням шафи 16U з додатковим розподільчим модулем, системою PSS Huawei ЕТР48400 Вб та кондиціонером, без АКБ, у звязку з чим позивачем було оформлено додатки до договору постачання № 280514 із ТОВ «Система» № 78 від 13.05.2015 року, № 77 від 13.05.2015 року, № 80 від 13.05.2015 року до Договору поставки № 280514, № 79 від 13.05.2015 року, із використанням випрямляча струму RectifierModule R4850G2 48/3000 (3kW), у звязку з чим було оформлено додатки № 81 від 26.05.2015 року та № 82 від 26.05.2015 року до договору поставки № 280514.

За результатами виконаних робіт з використанням вказаного обладнання між ТОВ ВКК «Арія» та ПрАТ «Київстар» було складено акти приймання - передачі виконаних робіт № 112931 -2979 від 15.12.2015 року до додаткової угоди № від 06.08.2015 року, № 112931 -2058 від 20.09.2015 року до додаткової угоди № від 26.05.2015 року, № 112931 -2080 від 19.06.2015 року до додаткової угоди № від 21.05.2015 року, відповідно до яких ПрАТ «Київстар» прийняло роботи, виконані позивачем з використанням випрямляча струму RectifierModule R4850G2 48/3000 (3kW), та акти приймання - передачі виконаних робіт від 18.09.2015 року № 112931 -2078 до додаткової угоди № від 22.05.2015 року, від 16.06.2015 року № 112931 -2020 до додаткової угоди № від 08.05.2015 року, від 16.06.2015 року № 112931 -2022 до додаткової угоди № від 08.05.2015 року, відповідно до яких ПрАТ «Київстар» прийняло роботи, виконані ТОВ ВКК «Арія» в т.ч. з поставки та послідуючого монтажу Шафи 16U з додатковим розподільчим модулем, системою PSS Huawei ETP48400 Вб та кондиціонером, без АКБ.

На підтвердження факту використання у господарській діяльності наборів бірок для маркування (24 бірки з кріпленням) позивачем надано копію додатку №1/2/1 до договору генерального підряду, в якому передбачено роботи, для виконання яких використовуються бірки для маркування, наприклад № п/п робіт 4.4 (Простий сайт (приміщення або контейнер) з використанням RBS 6000-ї серії розподіленого типу (до 3-х RRU включно), № п/п робіт 5.4, 6.4, 7.3, 8.3 тощо. Постачальником бірок є ТОВ «Система» для ТОВ ВКК «АРІЯ». Для виконання взятих на себе зобовязань перед ПрАТ «Київстар», позивач у розрізі додаткових угод до договору генерального підряду уклав із ТОВ «Система» договір поставки 1707, а в рамках виконання останнього, зокрема, укладено наступні додатки: № 72 від 26.05.2015 року, № 74 від 27.05.2015 року, № 73 від 26.05.2015 року, №71 від 21.05.2015 року, № 78 від 09.06.2015 року, № 77 від 08.06.2015 року, № 79 від 12.06.2015 року, № 76 від 05.06.2015 року.

Також позивачем надано до матеріалів справи перелік базових станцій, на яких виконувались роботи з використанням бірок для маркування, та «Звіт по реалізації в розрізі прейскурантів», у якому відображені зведені дані за період з 01.06.2015 по 30.06.2015 року.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ Система повністю підтверджено належним чином оформленими первинними документами, а результати цих господарських операцій безпосередньо повязані з господарською діяльністю позивача.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що між позивачем (довіритель) та ТОВ "КМЛ Логістик" (повірений) укладено договір-доручення № 33 на організацію перевезення вантажів та надання організаційних послуг від 01.12.2014 р. (т.1 а.с. 180-183), згідно з яким повірений надає послуги по організації перевезення вантажів в міжміських і міжнародних сполученнях посередництвом транспортних послуг, тобто організовує перевезення найманим або власним транспортом за маршрутом, указаним у заявці. Відповідно до пункту 5.2 договору підставою для оплати наданих послуг є оригінал рахунку, акту виконаних робіт та товарно-супровідних документів з відмітками відправника вантажу, перевізника, митних органів (за необхідності) та отримувача вантажу.

На виконання договору-доручення № 33 від 01.12.2014 р. виконавцем послуг ТОВ «КМЛ Логістик» оформлено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), заявки, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення на оплату отриманих послуг (т.1 а. с. 184-250; т.2 а.с. 1-171, т.3 а. с. 51-147, 170-181, 206-209, 211, 215-216, 218-219, 222-223, 226-227, 229-230, 233-234, 237-238; т.5 а.с. 1-8, 41-43, 66-69, 90-95, 118-121, 125-126, 130-132, 134, 137-138, 142-143, 147-148, 152-153, 157-158, 162-163, 166-167, 171-178, 206-209, 213-214, 219, 223-224, 228-229, 233-234, 238-239, 243-244, 248-249; т.6; т.7 а.с. 1-14).

Розвантаження товару відбувалось у різних місцях, а саме: за різними адресами у м. Дніпропетровську, м. Дніпродзержинську, м. Києві, м. Одесі, м. Хмельницький, м. Полтава, м. Кременчуці Полтавської області.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відвантаження товару за допомогою перевізника ТОВ "КМЛ Логістик" на вказані адреси відбувалось у зв'язку з наданням послуг згідно з рамковим договором про надання послуг № eslni005 17838 від 02.04.2015 р., укладеного між позивачем та ТОВ "Нокіа Солюшнз енд Нетворкс Україна", а також згідно з договором на комплексне технічне обслуговування № Read-2013:375167 від 26.03.2015 р., укладеного між позивачем та ДП з іноземними інвестиціями "Ерікссон", копії яких наявні в матеріалах справи (т.4 а. с. 92-94, 96-98, 100-103, 105-108, 110, 112-114, 116-119, 121-123,128-130, 133-134, 148-169,183-205, 210, 213-214, 217, 220-221, 224-225, 228, 231-232, 235-236, 239-240; т.5 а.с. 9-40, 44-65, 70-89, 96-117, 122-124, 127-129, 133, 135-136, 139-141, 144-146, 149-151, 154-156, 159-161, 164-165, 168-170, 179-205, 210-212, 215-217, 220-222, 225-227, 230-232, 235-237, 240-242, 245-247, 250; т.6; т.7 а.с. 1-14).

Як вбачається зі змісту договору № eslni005 17838 від 02.04.2015 р., Nokia та ПрАТ "Київстар" уклали договір з додатками до нього (Основний договір), за яким Nokia було призначено, серед іншого, постачати, встановлювати, випробовувати, виконувати та надавати інші послуги для мережі фіксованого та/або мобільного цифрового зв'язку в Україні. У зв'язку з укладенням Основного договору Nokia наймає Виконавця (ТОВ ВКК "Арія", а Виконавець погоджується виконати послуги та/або роботи. Так, згідно з пунктом 1.3 договору Виконавець бере на себе обов'язок поставити необхідні матеріали та обладнання (або забезпечити їх постачання у разі, якщо він передав послуги у субпідряд своїм субпідрядникам) відповідно до специфікації, наведеної в замовленні на купівлю, та відповідних додатків до цього договору.

Таким чином, фактично надання послуг за вказаними вище договорами із ТОВ "Нокіа Солюшнз енд Нетворкс Україна" та ДП з іноземними інвестиціями "Ерікссон" було обслуговування базових станцій ПрАТ "Київстар", розташованих на території різних адміністративно-територіальних одиниць України.

Як пояснив представник позивача та не спростовано відповідачем по справі, потреба у використання послуг ТОВ «КМЛ Логістик» виникла у звязку із зайнятістю автомобілів, належних ТОВ ВКК «Арія», для інших чітко регламентованих видів робіт (обслуговування аварійних ситуацій тощо), не повязаних із транспортуванням витратних матеріалів.

З акта перевірки вбачається, що підставою для визнання господарських операцій позивача з ТОВ "КМЛ Логістик" такими, що не відбулись, стало, зокрема, ненадання на перевірку позивачем товарно-транспортних накладних, на підставі яких контрагент позивача здійснював перевезення вантажів.

Між тим, як встановлено судом апеляційної інстанції з пояснень представника позивача, та не спростовано відповідачем по справі, ТОВ ВКК «Арія» надавались до перевірки товарно-транспортні накладні, однак останні не були враховані при проведенні перевірки.

Як зазначалось вище, акту про відмову у наданні певних документів, зокрема, товарно-транспортних накладних щодо перевезень, організованих за допомогою ТОВ «КМЛ Логістик», відповідачем при перевірці не складалось, точний перелік наданих документів із зазначенням їх реквізитів в ході перевірки також не складався, копії фактично наданих документів не знімались.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження відповідача про ненадання позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних щодо перевезень, організованих за допомогою ТОВ «КМЛ Логістик».

В обґрунтування свого висновку про відсутність реального характеру господарських операцій між ТОВ ВКК «Арія» та ТОВ «КМЛ Логістик» відповідач посилається на податкову інформацію ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська від 19.02.2016 р. №5115/14-02, згідно з якою у ТОВ «КМЛ Логістик» відсутні необхідні трудові ресурси, виробничо-складські приміщення та інше майно (транспортні засоби, як власні так і орендовані), які економічно необхідні для надання послуг транспортного перевезення товарів, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності, обумовленої договором із позивачем по справі.

При цьому відповідач зазначає, що згідно наданих до суду ТОВ «ВКК «Арія» товарно-транспортних накладних постачання товару здійснювалось в одну дату, в різні міста України (м.Київ, Дніпропетровський р-н с.Дороге та ін.), однак, для транспортування великого об'єму товару та виконання підрядних робіт на об'єктах необхідні як достатня кількість транспортних засобів у ТОВ «КМЛ «Логістик», так і наявність достатньої кількості працівників-виконавців робіт.

Між тим, колегія суддів відмічає, що на ТОВ «КМЛ Логістик» договором № 33 від 01.12.2014 р. було покладено лише організацію перевезень, а не самостійне їх здійснення власними трудовими та матеріальними ресурсами, а тому обумовлений договором з позивачем вид діяльності ТОВ «КМЛ Логістик» не вимагає обовязкової наявності певної кількості трудових ресурсів та основних фондів.

Разом з тим, як зазначено самим відповідачем на стор.12 акту перевірки, ТОВ «КМЛ Логістик» мало у штаті 15 осіб та основні засоби на суму 35000 грн.

Доводи відповідача про відсутність ТОВ «КМЛ Логістик» за юридичною адресою не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Мінфіну № 1588 від 09.12.2011 року довідкою з ЄДРПОУ, доказами направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи вказаного контрагента позивача - за місцезнаходженням за ф. N 18-ОПП.

Крім того, наданою відповідачем податковою інформацією зафіксовано відсутність ТОВ «КМЛ Логістик» за місцезнаходженням станом на дату проведення відповідачем зустрічної звірки 19.02.2016 року, а не на період проведення спірних господарських операцій з позивачем по справі (2015 рік). Доказів наявності таких даних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на час проведення зустрічної звірки до суду не надано.

Посилання відповідача на неподання ТОВ «КМЛ Логістик» податкової звітності (звіт за формою 1-ДФ, податкових декларацій з податку на прибуток та ПДВ) колегія суддів відхиляє, оскільки вони не впливають на реальність господарських операцій з позивачем по справі. При цьому, як зазначено відповідачем в акті перевірки, остання податкова звітність подана ТОВ «КМЛ Логістик» за листопад 2015 року, тобто, станом на час вчинення господарських операцій із ТОВ ВКК «Арія» звітність подавалась.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Колегія суддів зазначає, що платник податків, в даному випадку позивач ТОВ ВКК «Арія» не є уповноваженою особою щодо перевірки дотримання податкової дисципліни своїх контрагентів, тим більше по ланцюгу постачання, та не має доступу до податкової інформації з автоматизованих інформаційних систем контролюючих органів, а отже не міг бути обізнаний про можливі порушення ними податкового законодавства.

При цьому колегія суддів відмічає, що обов'язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальниками товарів.

Якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України з даного питання, викладеною у постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року у справі № 21-318а14, яка в силу ч.2 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України. Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду апеляційної інстанції відповідачем не надано, а колегією суддів при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту за рахунок відносин із контрагентами-постачальниками ТОВ Система та ТОВ КМЛ Логістик та податкових зобовязань за результатами подальшого використання придбаних товарів та наданих послуг у господарській діяльності позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 19.09.2016 р. № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 145975,50 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 97317,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 48658,50 грн., а також № НОМЕР_2 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4984,80 грн., діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, наявні підстави для скасування даних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 по справі № 816/128/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови складений та підписаний 27.12.2017.