Справа № 127/16306/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/16306/17

Головуючий у 1-й інстанції: Сичук М.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

21 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Вінницький міський суд Вінницької області постановою від 09.10.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу представник позивача заперечив проти апеляційної скарги та просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 09.06.2017 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Вінницької міської ради було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 608 про визнання директора ПП «Поділляагротехсервіс» ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1360,00 грн. за те, що, усвідомлюючи протиправний характер своєї дії, він як директор ПП «Поділляагротехсервіс» станом на 14.04.2017 року, умисно не уклав з Вінницькою міською радою договір земельного сервітуту на частку земельної ділянки прибудинкової території за адресою: вул. Пирогова, 78А м. Вінниця, де розміщено нежитлове приміщення для комерційного використання загальною площею 243,7 кв.м., яке на праві власності належить ПП Поділляагротехсервіс» та використовується без відповідних документів, що засвідчують право на її використання та володіння, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 152 КУпАП - порушення правил благоустрою території населеного пункту, а саме: п.п. 6.13.1.(22), 8.6.4 Правил благоустрою м. Вінниці і посягнув на встановлений громадський порядок (а.с.32).

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями КУпАП та Закону України Про благоустрій населених пунктів , прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 73 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.

Тобто, законом встановлено, що органи місцевого самоврядування у разі надання їм відповідних повноважень можуть приймати відповідні акти, які є обов'язковими для виконання, зокрема і громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території, а у випадку невиконання вимог таких актів громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 10 Закону України Про благоустрій населених пунктів передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою.

Згідно статті 20 цього ж закону, організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

01.03.2011 року на виконання вимог Закону України Про благоустрій населених пунктів Вінницькою міською радою прийнято рішення №104, яким затверджено Правила благоустрою території міста Вінниці.

Так, згідно п. 3.2.3 Правил громадяни у сфері благоустрою міста зобов'язані не порушувати права і законні інтереси інших суб'єктів у сфері благоустрою міста.

Згідно з п.п. 6.13.1.(16) Правил благоустрою м. Вінниці, на об'єктах благоустрою забороняється встановлювати самовільно об'єкти (будь-які конструкції) зовнішньої реклами та торгівлі тощо.

Водночас, відповідно до п.п. 6.13.1.(22) вказаних Правил, на об'єктах благоустрою забороняється займати самовільно земельні ділянки і використовувати їх при відсутності документа, що засвідчує право на використання та володіння землею.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, органи місцевого самоврядування мають певний обсяг повноважень зокрема і сфері дотримання вимог законодавства, що визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, однак поряд з цим органи місцевого самоврядування не можуть приймати рішення, якими визначати інший порядок ніж встановлений законами України, оскільки такі рішення є підзаконними нормативними актами та мають меншу юридичну силу у порівнянні із законом.

Статтею 16 Закону України Про благоустрій населених пунктів, який регулює відносини, що виникають у сфері благоустрою населених пунктів, і спрямовується на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження і охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, встановлено обмеження при використанні об'єктів благоустрою.

Так, згідно вказаній статті, на об'єктах благоустрою забороняється:

1) виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов'язковість його отримання передбачена законом;

2) самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо;

3) вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг;

4) складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків;

5) самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо;

6) встановлювати технічні засоби регулювання дорожнього руху без погодження з відповідними органами Національної поліції;

7) влаштовувати стоянки суден, катерів, інших моторних плавучих засобів у межах територій пляжів;

8) випасати худобу, вигулювати та дресирувати тварин у не відведених для цього місцях;

9) здійснювати ремонт, обслуговування та миття транспортних засобів, машин, механізмів у не відведених для цього місцях (крім випадків проведення негайного ремонту при аварійній зупинці).

Отже, вказаною статтею встановлено вичерпний перелік обмежень у використанні об'єктів благоустрою, який при цьому не містить положень стосовно самовільного зайняття земельної ділянки або використання її без дозволу.

Таким чином, підпунктом 22 пункту 6.13.1 Рішення Вінницької міської ради від 01.03.2011 року № 104 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Вінниці» фактично розширено перелік встановлених законом обмежень при використанні об'єктів благоустрою.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року по справі № 127/14466/15.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11).

В силу статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, з метою дотримання вимог вказаної статті, щодо здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності таке провадження здійснюється відповідно до вимог статей 245, 247, 251, 252 КУпАП.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП ).

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обовязок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, для того, що притягнути особу до адміністративної відповідальності необхідна наявність вини відповідної особи у вчиненому правопорушенні, яка підтверджена належними доказами, що у сукупності створюють склад адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

В свою чергу склад адміністративного правопорушення складається з об'єкту; об'єктивної сторони; суб'єкту; та суб'єктивної сторони.

Отже для наявності складу адміністративного правопорушення та як наслідок самого порушення необхідна наявність всіх його складових.

Об'єкт адміністративного правопорушення - це сукупність суспільних відносин, що охороняються правовими нормами, тобто фактично це наявність правової норми яка забороняє здійснювати певні дії та передбачає відповідальність у випадку недотримання вимог цієї норми.

В даному випадку об'єктом даного правопорушення, (з врахуванням лише рішення Вінницької міської ради стосовно затвердження відповідних правил) є благоустрій міста Вінниці, який охороняється п.п. 6.13.1.(22) Правил благоустрою м. Вінниці (а саме заборона займати самовільно земельні ділянки і використовувати їх при відсутності документа, що засвідчує право на використання та володіння землею) та за порушення якого відповідно до статті 152 КУпАП передбачена відповідальність.

Об'єктивна ж сторона адміністративного правопорушення полягає у дії чи бездіяльності, що заборонені правими нормами.

В даному випадку такими діями є дії передбачені п.п. 6.13.1.(22) Правил благоустрою м. Вінниці, а саме на використовувати земельної ділянки при відсутності документа, що засвідчує право на використання та володіння землею.

Суб'єктом такого правопорушення в даному випадку можуть бути громадяни які постійно проживають на відповідній території.

Тобто, враховуючи положення Закону України Про благоустрій населених пунктів суб'єктом даного правопорушення можуть бути громадяни які, постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 та на яких розповсюджується дія Правил благоустрою м. Вінниці.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

В даному випадку суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення вчиненого позивачем полягає в діях, що виражені в продовженні користування вказаною земельною ділянкою після припинення дії договору, тобто вже за відсутності документа, який дає право на таке користування, що могли бути вчинені як умисно так і необережно.

Разом з тим, враховуючи вищезазначене та неможливість застосування до спірних правовідносин положень підзаконного нормативно-правового акту (Правил благоустрою м. Вінниці, розроблених відповідно до Закону №2807-IV) у перевагу положенням Закону України Про благоустрій населених пунктів, що має вищу юридичну силу, в такому випадку не передбачення у вказаному законі відповідальності за продовження використання земельної ділянки після закінчення договору оренди тобто без наявності відповідного на те дозволу не утворює складу адміністративного правопорушення за статтею 152 КУпАП - порушення правил благоустрою території населеного пункту, оскільки унеможливлює наявність таких обов'язкових його складових як об'єкт та об'єктивна сторона.

Таким чином, враховуючи відсутність наявності правової норми яка забороняє вчиняти певні дії та передбачає відповідальність у разі їх вчинення ( об'єкт ) та як наслідок відсутності дії чи бездіяльності, що є забороненою , притягнення особи до відповідальності за відсутності складу адміністративного правопорушення є незаконним необґрунтованим та таким, що суперечить загальним засадам юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно протиправності дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі статті 152 КУпАП за порушення правил благоустрою населеного пункту за відсутності на те правових підстав.

Згідно статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2017 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку статті 325 та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі та підписана 22 грудня 2017 року .

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6