Справа № 377/979/17
Суддя: Теремецька Н. Ф.
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/979/17

Провадження №2-а/377/126/17

27 грудня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої- судді Теремецької Н.Ф., при секретарі Щуковській А.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 3 БУПП у м. Чернігові Департаменту патрульної поліції Цибульки Андрія Володимировича, третя особа Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

УСТАНОВИВ:

06 грудня 2017 року позивачем подано до суду позовну заяву з вимогами про скасування постанови серії БР № 181387 від 26.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором роти № 3 БУПП у м. Чернігові ДПП Цибулько А.В. за ч. 5 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень, а також закрити провадження по адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 26.11.2017 року о 17 годині 40 хвилин, інспектором роти № 3 БУПП у м. Чернігові ДПП Цибулько А.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно ч. 5 ст. 122 КУпАП та прийнято рішення застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень. З вказаної постанови вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_1, в м. Чернігові по вул. 77-ї, 1а, здійснив стоянку транспортного засобу на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.30 - місце стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід». Проте, зазначена постанова не відображає дійсних обставин справи, оскільки інспектором не були враховані його зауваження, пояснення, доказів правопорушення не надано, протокол про адміністративне правопорушення не складався. Крім того, з оскаржуваної постанови не зрозуміло, де саме було скоєно адміністративне правопорушення, оскільки в постанові зазначено лише м. Чернігів, вул. 77-ї, 1а, а такої вулиці не існує. Також інспектором було проігноровано той факт, що в автомобілі перебувала його дружина ОСОБА_4, яка є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, та є інвалідом 3 групи. Інспектор поліції, який виносив постанову, порушив вимоги ст. ст. 278, 279 КУпАП, тому постанова є незаконною і підлягає скасуванню, а провадження необхідно закрити.

Ухвалою від 07 грудня 2017 року було відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Національної поліції в Чернігівській області.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 26 листопада 2017 року ним було винесено постанову про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП. Так, 26.11.2017 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_1, в м. Чернігові по вул. 77-ї Гвардійської дивізії, 1а, здійснив зупинку (стоянку) транспортного засобу на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.30, чим порушив вимоги п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України. Відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП. Розмітка 1.30 позначає місце стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід». Стоянка транспортних засобів, не задіяних в обслуговуванні інвалідів, не дозволяється. По вул. 77-ї Гвардійської Дивізії, 1а, в м. Чернігові біля ТРК «Голівуд» розташовані місця для стоянки транспортних засобів, які позначені відповідною розміткою. Доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем є відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, за допомогою якої зафіксовано, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2, зайняв місце для стоянки/зупинки інваліда, яке позначене дорожньою розміткою 1.30. Також зафіксовано відсутність на даному транспортному засобі розпізнавального знаку «Інвалід» та пояснення позивача, з яких вбачається, що він зайняв місце парковки для інвалідів, оскільки всі інші місця були зайняті. Стосовно права водія з інвалідністю чи пасажира з інвалідністю на певні пільги, то згідно ст. 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», пільги інвалідам надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги, в яких зазначено групу, причину інвалідності та ін. Що стосується інвалідів, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, то пільги надаються на підставі довідки, що безоплатно видається структурними підрозділами соціального захисту населення та виконавчими органами міських рад, в якій зазначаються прізвище, ім'я, по-батькові, група, причина інвалідності та ін. Оскільки ні водій ОСОБА_2, ні його пасажир на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення не пред'явили інспектору патрульної поліції жодного документу, передбаченого законодавством, який би підтверджував статус інваліда у водія чи пасажира, а також право на пільги, якими користується інвалід, тому справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності розглянуто правомірно.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 КАС України закріплено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Виходячи з наведеного, справа розглянута за правилами, що діють після набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовта пояснив суду, що він дійсно здійснив зупинку на п'ять хвилин на парковці біля ТРЦ «Голівуд» в м.Чернігові, а саме на місці з розміткою 1.30, для того, щоб забрати мобільний телефон з ремонту. Він зупинився на парковці саме на цьому місці в зв'язку з відсутністю інших вільних місць. Проте, зауважив, що у нього в автомобілі перебувала його дружина ОСОБА_4, яка є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, та є інвалідом 3 групи довічно, але вона не мала при собі документи на підтвердження статусу інваліда.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В надісланих запереченнях просив проводити судовий розгляд справи за його відсутності.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подала, причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення позивача, перевіривши надані письмові докази, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії БР № 181387 від 26.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором роти № № БУПП у м. Чернігові ДПП Цибулько А.В., ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 1020 гривень за те, що він 26.11.2017 р. о 17 год. 40 хв., в м. Чернігові по вул. 77-ї, 1а, керуючи транспортним засобом Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив стоянку (зупинку) на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.30 (місце стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів, чи на яких встановлено розпізнавальний знак «Інвалід»), чим порушив вимоги п. 8.5.1 ПДР України.

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, копія якого долучена до матеріалів справи, підтверджено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На виконання цих завдань адміністративного судочинства України, суд при вирішенні публічно-правового спору виходить з наступного.

Згідно ст. 2 Закону України «Про дорожній рух» законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Як зазначено в ст. 14 цього Закону, учасники дорожнього руху зобов'язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху (п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

В ч. 1 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, в пункті 1 розділу IV Інструкції зазначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно другого абзацу ч. 3 розділу ІІІ Інструкції поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Нормою ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, порушення правил дорожнього руху, передбачені ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Виходячи з наведеного, повноваження щодо розгляду справи про порушення ПДР України, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до службової особи Національної поліції.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В судовому засіданні було переглянуто надісланий відповідачем до суду відеозапис з нагрудної службової відеокамери інспектора поліції, на якому зафіксовано факт порушення ПДР України ОСОБА_2, - зупинка (стоянка) транспортного засобу Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, на парковці, а саме на місці з дорожньою розміткою 1.30, тобто на місці стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких встановлено розпізнавальний знак «Інвалід».

З переглянутого відеозапису видно, як ОСОБА_2 пояснив, що ним було здійснено зупинку (стоянку) на парковці на місці з дорожньою розміткою 1.30 через відсутність вільних місць. Документів про наявність статусу інваліда ні ним, ні його дружиною ОСОБА_4 інспектору поліції не надано. Будь-яких розпізнавальних знаків «Інвалід» на автомобілі не встановлено.

Зазначені обставини підтверджені також позивачем і в судовому засіданні.

Згідно п. 8.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами), дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточняє.

Згідно п. 8.5.1 ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Відповідно до п. 34.1 ПДР України горизонтальна розмітка 1.30 - означає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Згідно ст.4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» пільги інвалідам надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу

інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина-інвалід» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).

Інвалідам, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію,

та інвалідам», пільги надаються на підставі довідки, що безоплатно видається структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за

місцем проживання, в якій зазначаються прізвище, ім'я, по батькові, група та причина інвалідності, а також у відповідних випадках - основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Порядок видачі такої довідки та її форма затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

На підтвердження того, що дружина позивача є інвалідом, він додав до позовної заяви копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0512139, з якої вбачається, що ОСОБА_4 встановлено третю групу інвалідності довічно з 1 серпня 2015 року. Також позивачем додано до позовної заяви копію свідоцтва про укладення шлюбу, копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Проте, як вбачається з пояснень позивача, наданих під час судового розгляду, так і переглянутого відеозапису, документи, які б посвідчували статус інваліда дружини позивача, на місці зупинки транспортного засобу були відсутні. Крім того, як пояснив позивач, зупинка його транспортного засобу була здійснена на місці для інвалідів, оскільки всі інші місця були зайняті, не посилаючись при цьому на те, що його дружина є інвалідом і він зупинився саме, виходячи з потреб дружини, та не надав відповідних документів, що надають право на зупинку в місцях з горизонтальною розміткою 1.30. Причиною інвалідності його дружини є захворювання, яке не пов'язане з захворюванням зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що підстав у позивача здійснювати зупинку саме на місці з горизонтальною розміткою 1.30 усупереч вимогам п. 8.5.1 ПДР України не було.

Зазначення в постанові про адміністративне правопорушення вулиці, на якій вчинено адміністративне правопорушення, - 77-ї.1а, суд вважає формальним порушенням та до уваги не приймає, оскільки у цій же постанові в графі місце розгляду справи зазначено правильно назву вулиці - вулиця 77-ї Г. Дивізії 1а.

Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина перша).

Згідно статті 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 5 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність у виді штрафу в розмірі від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази, які б спростовували факт порушення позивачем частини 5 статті 122 КУпАП України, судом не встановлені.

Враховуючи зібрані по справі докази, відсутність доказів, які спростовують факт порушення п. 8.5.1 ПДР України позивачем, суд вважає рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірним, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в його діях порушення п. 8.5.1 ПДР України та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції частини 5 статті 122 КУпАП України.

Судом при дослідженні спірної постанови встановлена відповідність останньої вимогам статей 256, 283-285 КУпАП та відповідність розміру накладеного штрафу межам санкції ч. 5 ст. 122 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, а також встановлена правомірність дій працівника патрульної поліції в частині винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За таких обставин підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 243-246, 286 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Залишити постанову серії БР № 181387 від 26.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором роти № 3 БУПП у м. Чернігові ДПП Цибулько А.В., про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 1020 гривень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Н. Ф. Теремецька