Справа № 607/13475/17
Суддя: Ломакін В. Є.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2017 Справа №607/13475/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Ломакіна В.Є.

за участю секретаря Репетівської В.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Кондрат Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідача УПП у м. Тернополі ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №206007 від 22 жовтня 2017 року, якою його визнано винним у вчиненні правопорушень передбачених ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП та відповідно до ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що порушень вказаних в оскаржуваній постанові він не вчиняв, оскільки під час руху за межами населеного пункту в його автомобілі були ввімкнені фари в режимі ближнього світла. Крім цього, ОСОБА_3 стверджує, що на місці зупинки його транспортного засобу він повідомив інспектору поліції, що нещодавно проводив мийку автомобіля і поліс страхування впав під сидіння та просив надати час щоб його дістати або перевірити його наявність у базі даних страхувальників, оскільки сертифікат, що був виданий до поліса був прикріплений на лобовому склі автомобіля. Однак, незважаючи на клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, інспектор поліції відмовився чекати та виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. Зважаючи на вищенаведене, позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки винесена на місці зупинки його транспортного засобу, без розгляду справи по суті, без з'ясування обставин справи, без дослідження доказів та без дотримання прав особи, яку піддано адміністративному стягненню. З цих підстав, ОСОБА_3 просить її скасувати, закрити провадження у справі та визнати дії інспектора патрульної поліції щодо винесення оскаржуваної постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності незаконними.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача УПП у м. Тернополі ДПП - Кондрат Л.Р. позовні вимоги не визнала, вважає оскаржувану постанову законною, доводи позивача безпідставними, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти:

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №206007 від 22 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 22 жовтня 2017 року о 08 год. 45 хв. на автодорозі М-12 Стрий -Тернопіль - Знам'янка 164 км + 500 м, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1, в період з 1 травня по 1 жовтня поза населеним пунктом не ввімкнув ближнє світло фар або денні ходові вогні, чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР України. При перевірці документів у водія був відсутній поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 (ґ) ПДР України.

Вказаною постановою до ОСОБА_3 за вчинення правопорушень передбачених ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП відповідно до вимог ст. 36 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд приходить до наступного висновку.

Згідно пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно частини першої та п'ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов'язані, зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджені Правила дорожнього руху, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Отже, наведеними нормами визначено, що позивач, як водій транспортного засобу, повинен виконувати встановлені діючим законодавством правила дорожнього руху. Відступати від виконання своїх обов'язків водій може лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Згідно п.п. 2.1 (ґ) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідальність згідно ч.1 ст.126 КУпАП передбачено за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно переглянутих в судовому засіданні матеріалів відеофіксації наданих представником відповідача та долучених до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1, не ввімкнув ближнє світло фар та денні ходові вогні. При перевірці документів у водія, останній не мав при собі полісу обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, вказавши, що забув його вдома, однак на лобовому склі його автомобіля прикріплено сертифікат. Крім того, із оглянутого диску, долученого до матеріалів справи, суд не вбачає порушень процедури при складенні постанови та при розгляді адмінматеріалів інспектором патрульної поліції. Позивачу на місці зупинки роз'яснено його права передбачені ст.268 КУпАП, заяв та клопотань від особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не надходило.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивач допустив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП за обставин наведених в оскаржуваній постанові.

Водночас, суд не погоджується з висновком інспектора патрульної поліції про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки ознаки вчиненого позивачем правопорушення не є тотожними ознакам адміністративного правопорушення, закріпленого в зазначеній правовій нормі, як наслідок, відповідальність за вчинення позивачем адміністративного правопорушення не є співмірною відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 125 КУпАП, інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження.

Відповідно до п.9.1 (г) Правил дорожнього руху України, попереджувальними сигналами є увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби.

Згідно п. 9.8 Правил дорожнього руху України, з 01 жовтня по 01 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами, повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Денні ходові вогні - це зовнішні світлові прилади і з точки зору ПДР України вони є попереджувальним сигналом. Вимоги до його ввімкнення містяться в розділі 9 ПДР України «Попереджувальні сигнали», в той час, як вимоги щодо користування зовнішніми світловими приладами передбачено у Розділі 19 ПДР України «Користування зовнішніми освітлювальними приладами».

Отже, користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19 ПДР України, а користування попереджувальними сигналами розділом 9 ПДР України.

Таким чином, водії не можуть бути піддані відповідальності передбачені ч.2 ст. 122 КУпАП за не ввімкнений за межами населеного пункту з 01 жовтня до 01 травня денний ходовий вогонь або ближнє світло фар, оскільки їх дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 125 КУпАП.

З огляду на це суд вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки, як зазначено у постанові у справі про адміністративне правопорушення, останній під час зупинки інспектором вже рухався по авто дорозі, а в розумінні ч.2 ст.122 КУпАП України, відповідальність настає у разі порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що передбачено п.п.9.2, 9.8 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, дії позивача, який керував транспортним засобом поза населеним пунктом без увімкнення ближнього світла фар, підпадають під кваліфікацію ст. 125 КУпАП, а тому оскаржувана постанова в частині скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, підлягає скасуванню.

Разом з тим, враховуючи, що розмір адміністративного стягнення внаслідок поглинення покарань на підставі ст. 36 КУпАП не змінився, підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в повному обсязі відсутні.

Також, суд не бере до уваги доводи позивача з приводу того, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на місці зупинки транспортного засобу, без складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчить про незаконність оскаржуваної постанови, суд вважає безпідставними виходячи з наступного.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п.1.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Вказана норма також зафіксована у ст.258 КУпАП, яка на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року №596-VIII після частини першої доповнена новою частиною такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі».

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою ст. 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

А тому, суд вважає, що винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, без складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам законодавства, яке діяло на момент винесення вказаної постанови.

Встановивши дані обставини, суд вважає, що оскаржувана постанова, в частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, винесена на підставі та в межах повноважень наданих інспектору патрульної поліції, у спосіб, що передбачені Конституцію України та чинним законодавством України, за наявністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КпАП України, а тому підстави для її скасування та задоволенні позовних вимог в цій частині відсутні.

Позовні вимоги в частині вимоги позивача про закриття провадження у справі за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення до задоволення не підлягають, оскільки право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

З цих підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення.

Керуючись п.п. 1.1, 1.3, 2.1 (ґ), 9.1 (ґ), 9.8 ПДР України, ч.2 ст. 122, ст. 125, ч.1 ст. 126 КУпАП, ст.ст. 158 - 163, 171-2, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити частково.

Постанову серії БР №206007 від 22 жовтня 2017 року в частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати, в решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через десять днів з дня її проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Головуючий суддяВ. Є. Ломакін