Справа № 819/1260/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокуЛьвів№876/11631/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року у справі №819/1260/17, винесену головуючим суддею Мартиць О.І. у м. Тернополі, повний текст складений 30.10.2017р. за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові податкового повідомлення-рішення від 19.06.2017 року №54971-13 від 19.06.2017 року, №54972-13, №54970-13, №54968-13 від 19.06.2017 року, №54973-13, №54974-13, №54975-13.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема апелянт вказує на те, що поза увагою суду першої інстанції залишились доводи позивача про те, що рішенням Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №62 від 29.01.2016 року «Про внесення змін в рішення сесії селищної ради №593 від 28.01.2015 року «Про місцеві податки і збори на 2016 рік» встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості на 2016 рік, яким Головне управління ДФС у Тернопільській області, протиправно керувалось раніше початку бюджетного періоду 01.01.2017 року, що настає за плановим, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Крім того, звертає увагу на норми ст.4 Податкового кодексу України щодо стабільності податкового законодавства та презумпції правомірності рішень платника податку у разі множинного трактування норм закону чи іншого нормативно правового акту. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі. Крім того зазначила, що позивач не заперечує свого обовязку щодо сплати даного виду податку, проте вважає, що рішення органів місцевого самоврядування на підставі яких він повинен сплачувати податок прийняті з порушенням встановлених законом строків.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін. Вважає, оскаржувані податкові повідомлення рішення винесені відповідачем правомірно, оскільки позивач є власником об'єктів нерухомості, а тому зобов'язаний сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік. Що стосується прийняття рішення Великоберезовицькою селищною радою 26.01.2016р., то приписами пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» №909-VIII від 24.12.2015 року, установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Відповідно до відомостей Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 20.07.2017 року ОСОБА_3 належать на праві власності, зокрема: нежитлове приміщення, тваринницьке приміщення, загальна площа 1755,6 кв. м., за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, селище міського типу ОСОБА_4, вулиця Подільська, будинок 27, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 16.05.2011 року; домоволодіння, загальна площа 326 кв. м., житлова площа 139 кв.м., за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Великі Гаї, вулиця Наливайка, будинок 26, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 17.01.2012 року; нежитлове приміщення, тваринницьке приміщення, загальна площа 1738,8 кв. м., за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, селище міського типу ОСОБА_4, вулиця Подільська, будинок 47, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 20.01.2012 року; нежитлове приміщення, тваринницькі приміщення, загальна площа 5198 кв. м., за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Велика Лука, вулиця Центральна (вулиця Леніна), будинок 50, складові частини якого: приміщення А, площею 1423,6 кв. м., приміщення Б, площею 881,8 кв. м., приміщення В, площею 1448,2 кв. м., приміщення Г, площею 1444,4 кв. м., дата прийняття рішення про державну реєстрацію 09.11.2016 року.

Рішенням Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 549 від 26.06.2015 року «Про установлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об'єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб, у розмірі 0,1 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 кв. м. бази оподаткування.

Рішеннями Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №443 від 13.07.2015 року «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік», №26 від 29.01.2016 року «Про внесення змін до рішень сільських рад, що об'єдналися у Великогаївську сільську раду, про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік» встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об'єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб, у розмірі 0,1 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 кв. м. бази оподаткування.

Рішенням Великоберезовицькї селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 62 від 29.01.2016 року «Про внесення змін в рішення сесії селищної ради № 593 від 28.01.2015 року «Про місцеві податки і збори на 2016 рік» встановлено ставки на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб для нежитлової нерухомості, яка перебуває у власності фізичних осіб (для комерційного використання) у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 кв. м. бази оподаткування.

Головним управлінням ДФС в Тернопільській області податковими повідомленнями-рішеннями фори «Ф», згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, визначено ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання за 2016 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який є власниками об'єктів нерухомості, а саме:

- на території Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області: податковим повідомленням-рішенням № 54973-13 від 19.06.2017 року в розмірі 1193,81 грн.; податковим повідомленням-рішенням № 54974-13 від 19.06.2017 року в розмірі 1658,65 грн.; податковим повідомленням-рішенням № 54975-13 від 19.06.2017 року в розмірі 1663,02 грн.; податковим повідомленням-рішенням № 54973-13 від 19.06.2017 року в розмірі 405,04 грн.;

- на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області: податковим повідомленням-рішенням №54968-13 від 19.06.2017 року в розмірі 429,75 грн.;

- на території Великоберезовицькї селищної ради Тернопільського району Тернопільської області: податковим повідомленням-рішенням №54973-13 від 19.06.2017 року в розмірі 24192,17 грн.; податковим повідомленням-рішенням № 54973-13 від 19.06.2017 року в розмірі 23960,66 грн.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що оскаржувані податкові повідомлення рішення винесені відповідачем правомірно.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно приписів пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, за загальним правилом, об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пільги із сплати податку визначено пунктом 266.4 статті 266 ПК України, згідно підпунктом 266.4.1 якого база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Приписами підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 8.1 статті 8 ПК України встановлюються загальнодержавні та місцеві податки і збори. Відповідно до пункту 8.3 цієї ж статті до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно положень пункту 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Приписами підпунктів 12.3.1, 12.3.2, 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Як слідує з матеріалів справи, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік на території Великолуцької сільської ради, Великогаївської сільської та Великоберезовицькї селищної ради Тернопільського району Тернопільської області встановлені рішеннями Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №549 від 26.06.2015 року «Про установлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 443 від 13.07.2015 року «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік», № 26 від 29.01.2016 року «Про внесення змін до рішень сільських рад, що об'єдналися у Великогаївську сільську раду, про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік» та Великоберезовицькї селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №62 від 29.01.2016 року «Про внесення змін в рішення сесії селищної ради № 593 від 28.01.2015 року «Про місцеві податки і збори на 2016 рік» відповідно.

При цьому, згідно приписів пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» № 909-VIII від 24.12.2015 року, установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що застосування контролюючим органом положень вказаного Закону та рішення органів місцевого самоврядування з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік є обґрунтованим.

Щодо доводів позивача про відсутність розрахунку податкових зобов'язань як на обґрунтування протиправності оспорюваних податкових повідомлень-рішень, то суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про те, що відсутність розрахунку податкових зобов'язань, визначених оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, не створило жодних правових наслідків для позивача та не позбавлення можливості реалізувати належне йому право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних, як це передбачено нормами ст. 266 Податкового кодексу України. Крім того, у випадку виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року у справі №819/1260/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в порядку і строки встановленні статтями 328, 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повний текст постанови складено 26.12.2017р.