Справа № 804/6796/17
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 р. Справа № 804/6796/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого суддіБукіної Л.Є.,розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу № 804/6796/17за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бонус»до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення - рішення, -
В обґрунтування позову Товариство зазначило, щоспірні господарські операції, за якими сформовано податковий кредит у періоді, який перевірявся,мають реальний характер, у звязку з чим вважає, що спірне рішення прийняте відповідачем з перевищенням наданих владних повноважень.
В запереченнях на адміністративний позов відповідач зазначив про безтоварність спірних господарських операцій, оскільки у контрагента позивача ТОВ «Власан Трейд» відсутня достатня кількість кваліфікованих працівників, але не єдиною умовою для віднесення в податковому обліку відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту. В ході перевірки встановлено, що контрагент позивача
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог з таких підстав.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Бонус» зареєстроване як юридична особа 04.08.1995 р. Нікопольським міськрайонним управлінням юстиції у Дніпропетровській області, перебуває на податковому обліку у відповідача та є платником ПДВ.
У період з 19.06.2017 р. по 27.06.2017 року посадовими особами податкового органупроведенодокументальну позапланову виїзну перевірку Товаристваз питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Власан Трейд» за вересень 2015 року.
За результатами перевірки складено актвід 05.07.2014 року №7103/04-1422/219412,висновками якого встановлено порушення Товариством п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за вересень 2015 року на загальну суму 144040.00 грн.
Правомірність та підстави проведення перевірок позивачем не оскаржується, останній фактично не згоден з висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятим за наслідками перевірки податковим повідомленням-рішенням від 05.09.2017 року за № НОМЕР_1.
Вирішуючи по суті спірні позовні вимоги суд виходить з такого.
Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Так, відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, які підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Доводи податкового органу про отримання платником необгрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, які безспірно підтверджують існування обставин, що виключає право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для встановлення порушень з боку позивача та донарахування йому спірного грошового зобовязання стало посилання податкового органу на відсутність у контрагента позивача - ТОВ «Власан Трейд» основних складських та трудових засобів для здійснення господарської діяльності.
Натомість, на підставі досліджених первинних документів судом першої інстанції встановлено, що у період, який перевірявся, на виконання договору від 04.08.2015 р. № 0408/205, укладеного з ТОВ «Власан Трейд», відповідно до умов якого останній приймає на себе зобовязання надання послуг з механічної обробки поковок,сторони склали: специфікацію від 04.08.2015 р. № 7, акт виконаних робіт від 29.09.2015 р. № 1453; специфікацію від 04.08.2015 р. № 6, акт виконаних робіт від 25.09.2015 р. № 1202; специфікацію від 04.08.2015 р. № 5, акт виконаних робіт від 29.09.2015 р. № 1200; специфікацію від 04.08.2015 р. № 4, акт виконаних робіт від 30.09.2015 р. № 1506;
Придбані послуги в подальшому використані у власній господарській діяльності на виконання умов договору поставки від 06.04.2015 р. № 06/04, складеного з ПАТ «Завод «Ленінська кузня», що підтверджується долученими до матеріалів справи договором поставки від 06.04.2015 р. № 06/04, видатковими накладними від 25.09.2015 р. № РН-0000065; від 30.09.2015 р. № РН-0000066 та товарно-транспортною накладною від 30.09.2015 р. № 30/09.
Отже, факт реальності придбання позивачем товарів (послуг) за вказаними договорами, підтверджується вищенаведеними первинними документами, які розцінені судом як належне документальне підтвердження реального характеру спірних операцій.
Крім того, суд виходить з того, що на час здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача ТОВ «Власан Трейд»був зареєстрований в установленому законом порядку, відповідав ознакам і поняттю юридичної особи та виступав правоздатним учасником господарського обороту.
Окрімцього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них.
Нереальність господарських операцій з придбання платником податків товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише відсутності у контрагента позивача достатньої кількості кваліфікованих працівників та складських приміщень для надання послуг позивачу.
Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаним контрагентом, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про дотримання позивачем у справі необхідних умов для формування податкового кредиту і про відсутність у податкового органу підстав для здійснення оспорюваного донарахування, у звязку з чим, адміністративний позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3240,91 грн. за платіжним дорученням № 1486 від 11.10.2017 року.
Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Отже, суд присуждає на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бонус» - задовольнити повністю.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_1