Справа № 520/14514/17
Суддя: Васильків О. В.
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/520/880/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2017 року суддя Київського районного суду м. Одеси Васильків О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

27.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суді із адміністративним позовом до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні (продовженні) виплати пенсії у зв'язку із втратою годувальника; зобовязати відповідача поновити позивачу виплату пенсії у звязку із втратою годувальника з 01.05.2017 року по 25.12.2019 року, тобто до досягнення 23 років. При цьому поpивач посилається на те, що 12.12.2014 року померла його мати ОСОБА_2 З 13.12.2014 року позивачу призначена пенсія у зв'язку з втратою годувальника, яку він отримував з вказаного часу і за весь період навчання у вищому навчальному закладі до 28.04.2017 року. Виплата пенсії була припинена з причин закінчення навчання та отримання ступеню магістра. Згідно наказу від 15.09.2017 року позивач був зарахований на навчання до аспірантури НУ ОЮА на очну (денну) форму навчання. 27.09.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення (продовження) йому пенсії у звязку з втратою годувальника на період навчання. Однак, відповідач відмовив у поновлення позивачу пенсії по втраті годувальника, оскільки працівники управління вважають, що аспірантура не дає право на отhимання пенсії по втраті годувальника.

Ухвалою суду від 28.11.2017 року у даній справі відповідно до ст. 183-2 КАС України відкрито скорочене провадження.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з п. 10 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20.12.2017 року до суду надійшли заперечення Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, з яких вбачається, що відповідач просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. При цьому представник відповідача посилається на те, що їх дії є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Оскільки, аспірантура НУ ОЮА не входить до системи післявузівської професійної освіти.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з положеннями ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 12.12.2014 року у віці 43 років померла ОСОБА_2, актовий запис № 12688, що вбачається із свідоцва про смерть серії І-ЖД № 399719, виданого ВДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби ОМУЮ.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 097498.

Як вбачається з матеріалів справи у зв'язку зі смертю матері, ОСОБА_1 була призначена пенсія по втраті годувальника відповідно до ст.36 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 13.12.2014 року, яка виплачувалась на період його навчання у вищому навчальному закладі, який він закінчив 28.04.2017 року. Виплата була припинена у звязку із закінченням навчання та отримання ступеню магістра.

Згідно довідки № 9117 від 06.11.2017 року ОСОБА_1 є аспірантом 1 року навчання денної форми кафедри права інтелектуальної власності та корпоративного права НУ ОЮА.

27.09.2017 року позивач заернувся до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про поновлення виплати пенсії по втраті годувальника.

Рішенням Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 853538 від 17.10.2017 року відмовлено позивачу у поновленні виплати пенсії по втраті годувальника. Так як позивач є аспірантом НУ ОЮА, та не входить до переліку осіб, які мають право на отримання пенсії по втраті годувальника.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, зокрема, дітям, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим, за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Перелік типів вищих навчальних закладів наведений у статті 28 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року №1556-VII.

У відповідності до ст. 61 вказаного вище Закону, особами, які навчаються у вищих навчальних закладах є здобувачі вищої освіти та інші особи, які навчаються у вищих навчальних закладах. Частина 2 вказаної статті передбачає, що здобувачами вищої освіти є студент, курсант, аспірант, адюнкт, докторант.

Аспірант це особа, зарахована до вищого навчального закладу (наукової установи) для здобуття ступеня доктора філософії.

За приписами ч.1 ст. 26 цього Закону, основними завданнями вищого навчального закладу є, зокрема, провадження наукової діяльності шляхом проведення наукових досліджень і забезпечення творчої діяльності учасників освітнього процесу, підготовки наукових кадрів вищої кваліфікації і використання отриманих результатів в освітньому процесі.

Відповідно до ст.65 Закону наукова, науково-технічна та інноваційна діяльність у вищих навчальних закладах є невідємною складовою освітньої діяльності і проводиться з метою інтеграції наукової, освітньої та виробничої діяльності в системі вищої освіти. Провадження наукової і науково-технічної діяльності університетами, академіями, інститутами є обов'язковим.

Субєктами наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності є наукові, науково-педагогічні працівники, особи, які навчаються у вищих навчальних закладах, інші працівники вищих навчальних закладів, а також працівники підприємств, які спільно з вищими навчальними закладами провадять наукову, науково-технічну та інноваційну діяльність.

Діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів регламентована Положенням про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 .03.1999 року №309, яке є обовязковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно від їх підпорядкованості та форми власності.

Абзацом 2 пункту 1 цього Положення встановлено, що аспірантура і докторантура є формами підготовки науково-педагогічних та наукових кадрів вищої кваліфікації. Аспірантура і докторантура відкривається при вищих навчальних закладах третього або четвертого рівнів акредитації і прирівняних до них закладах післядипломної освіти, у наукових установах, які мають висококваліфіковані науково-педагогічні та наукові кадри, сучасну науково-дослідну експериментальну та матеріальну базу.

Також відповідно до ст.5 Закону України «Про вищу освіту», підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітньо-професійними, освітньо-науковими, науковими програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий) рівень; науковий рівень.

Третій (освітньо-науковий) рівень вищої освіти відповідає восьмому кваліфікаційному рівню Національної рамки кваліфікацій і передбачає здобуття особою теоретичних знань, умінь, навичок та інших компетентностей, достатніх для продукування нових ідей, розвязання комплексних проблем у галузі професійної та/або дослідницько-інноваційної діяльності, оволодіння методологією наукової та педагогічної діяльності, а також проведення власного наукового дослідження, результати якого мають наукову новизну, теоретичне та практичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст.5 ЗУ «Про вищу освіту» - Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіта передбачає успішне виконання особою відповідної освітньої (освітньо-професійної чи освітньо-наукової) або наукової програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії; 5) доктор наук.

Відповідно до ч. 6 ст.5 ЗУ «Про вищу освіту» - доктор філософії - це освітній і водночас перший науковий ступінь, що здобувається на третьому рівні вищої освіти на основі ступеня магістра. Ступінь доктора філософії присуджується спеціалізованою вченою радою вищого навчального закладу або наукової установи в результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти відповідної освітньо-наукової програми та публічного захисту дисертації у спеціалізованій вченій раді.

Частиною 7 п.2 ст.33 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що структурними підрозділами вищого навчального закладу можуть бути: наукові, навчально-наукові, науково-дослідні, науково-виробничі та проектні інститути, навчально-науково-виробничі центри (сектори, частини, комплекси тощо), дослідні станції, конструкторські бюро, відділи аспірантури і докторантури, навчально-виробничі комбінати, експериментальні підприємства, клінічні бази закладів медичної освіти, університетські клініки та лікарні, юридичні клініки, полігони, наукові парки, технопарки, оперні студії, навчальні театри, філармонії, інші підрозділи, що забезпечують практичну підготовку фахівців певних спеціальностей та/або проводять наукові дослідження.

Зі змісту наведених вище норм вбачається, що аспірантура є формою підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у вищих навчальних закладах певного рівня акредитації і науково-дослідних установах, де є кваліфіковане наукове керівництво і сучасна експериментальна база, а аспірант є особою, яка навчається у вищому навчальному закладі.

Тобто, навчання в аспірантурі передбачає навчання в одному із вищих навчальних закладів, на базі якого її створено і не може розглядатися окремо від цього закладу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що НУ ОЮА є науковою установою, яка повноважна здійснювати учбову діяльність на рівні підготовки наукових кадрів через систему аспірантури.

Відповідно до ч.1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів правомірність своїх заперечень проти адміністративного позову.

Натомість позивач виконав приписи ч.1 ст. 77 КАС України, надав належні та допустимі докази, які свідчать, що аспірант є особою, яка навчається у вищому навчальному закладі, а відповідно має право на отримання пенсії по втраті годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС Україи, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 77, 255, 295, 297 КАС України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», -

УХВАЛИЛА:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання 65122, АДРЕСА_1, - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, , місце знаходження 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-а, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні (продовженні) виплати пенсії у зв'язку із втратою годувальника.

Зобовязати Центральне обєднане Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі поновити ОСОБА_1 виплату пенсії у звязку із втратою годувальника з 01.05.2017 року по 25.12.2019 року, тобто до досягнення 23 років.

Стягнути з Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн. /шістсот сорок гривень 00 копійок/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Суддя Васильків О. В.