Справа № 336/3031/17
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

07.11.17Справа № 336/3031/17
Пр. № 2-а/336/314/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, третя особа управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, про визнання незаконним рішення відповідача про припинення виплати пенсії , а також про зобовязання відповідача поновити виплату пенсії з моменту її припинення.

В позові зазначає, що він з грудня 2014 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, і до лютого 2016 року отримував пенсію за віком. Проте з вказаного часу виплату пенсії було зупинено.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними, такими, що посягають на його право на пенсійне забезпечення у строгій відповідності до вимог закону, тому просить про задоволення позову. Гарантоване Основним Законом України право громадянина на отримання призначеної їм пенсії не може бути жодним чином звужено, тим більш припинено, в залежності від наявності або відсутності зареєстрованого місця проживання, а також в залежності від того, чи проживає особа фактично за місцем її проживання, чи ні, у звязку з чим просить про ухвалення рішення на користь позовних вимог.

В судове засідання позивач не зявився, надавши письмове звернення, що містить прохання про задоволення позову та вирішення справи у його відсутність.

Аналогічні заяви надали суду представники відповідача і третьої особи.

Вказані обставини зумовили вирішення спору у письмовому провадженні.

З письмових заперечень відповідача випливає, що строк дії довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи, який обчислюється шістьма місяцями, сплив, між тим до матеріалів пенсійної справи нової довідки ним не надано, з березня 2016 року позивач з письмовою заявою про поновлення виплати пенсії до управління не звертався, у звязку з чим виплату пенсії було зупинено до зясування фактичного місця проживання ОСОБА_1 Хоча строк дії такої довідки не є пресіченим строком, і особа може звернутися до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання для продовження цього строку, між тим позивач таких дій не вчинив..

У звязку з викладеним просить про відмову у задоволенні позову.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими учасниками судового розгляду доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивач з 1 серпня 2014 року як особа зі статусом внутрішньо переміщеної перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, і до 1 лютого 2016 року отримував пенсію за віком. Строк дії довідки, виданої згідно із «Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, який становить шість місяців, щодо позивача сплив.

Відповідно до ст. 46 ОСОБА_2 України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як випливає з преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення», цей Закон відповідно до ОСОБА_2 України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсій, що здійснюється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду, до яких відносяться : призначення пенсії на підставі документів, що містять недостовірні відомості; проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; смерть пенсіонера; неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; інші випадки, передбачені законом.

Як випливає з наведеного положення законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, коло підстав для припинення виплати пенсії є вичерпним і ним не охоплюються такі обставини, як непідтвердження факту проживання за певною адресоювнутрішньо переміщеної особи.

Згідно із ст. ст. 3, 8 ОСОБА_2 України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_2 України є нормами прямої дії.

За змістом ст. ст. 21, 22, 64 Основного Закону права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України.

Принципами адміністративного судочинства згідно із ст. 7 КАС України є, зокрема, верховенство права та законність, відповідно до яких:

- суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

- суд вирішує справи відповідно до ОСОБА_2 та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

У разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_2 України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, як витікає зі змісту частини 4 ст. 9 КАС України.

Хоча статтею 12 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» і передбачено припинення соціальних виплат у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї, проте суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь відповідача у звязку з пріоритетністю нормативного акту з вищою юридичною силою.

Хоча суд і не бере до уваги твердження представника відповідача про залежність здійснення виплати пенсії від наявності місця фактичного проживання особи, але враховує, що відповідачем не надано належних і допустимих фактичних даних і про відсутність відомостей про фактичне проживання позивача.

За змістом ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень та про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

З огляду на викладене суд вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб.

Застосовуючи судовий захист інтересів позивача, суд з урахуванням строків звернення до суду з адміністративним позовом, вважає, що цей захист має простиратися на період у шість місяців, що передують зверненню до суду, оскільки встановлений законом строк позивачем пропущений, між тим він не клопочеться про його поновлення.

І так як надходження цього позову до суду співпало з 2 червня 2017 року, суд вважає, що захисту підлягає право позивача на отримання пенсії з 1 грудня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9-11, 99-103, 159-162, 185, 186, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя задовольнити частково.

Визнати дії Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з припинення виплати пенсії п ОСОБА_1 протиправними.

Зобовязати обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 грудня 2017 року.

Решту вимог залишити без задоволення.

Допустити негайне виконання постанови в межах суми платежу за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після отримання копії повної постанови.

Суддя О.В. Щаслива