Справа № 158/2184/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11374/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 листопада 2017 року, ухвалену суддею Костюкевич О.К. у м. Ківерці Ківерцівського району Волинської області о 15:04, у справі № 158/2184/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання до вчининення дій, -

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача - Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, у якому просила визнати неправомірним та скасувати рішення Звірівської сільської ради від 15.02.2017 №11/11 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства; зобов'язати Звірівську сільську раду Ківерцівського району повторно розглянути заяву щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,45 га для ведення особистого селянського господарства, яка рішенням 6-ої сесії Звірівської сільської ради від 03.04.1996 №6/4 відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» була передана її спадкодавцю - ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відмова Звірівської сільської ради з підстав невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів є необґрунтованою. Відмовляючи в наданні дозволу на розроблення технічної документації, сільська рада не зазначила про те, яким саме нормам та яких законів не відповідає місце розташування земельної ділянки. Крім того, рішенням Звірівської сільської ради від 15.02.2017 №11/11 порушено право на завершення приватизації та оформлення права власності на земельну ділянку розміром 0,45 га, виділену спадкодавцю позивача - ОСОБА_2

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 листопада 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що місце розташування земельної ділянки, зазначеної в позовній заяві ОСОБА_1, для ведення особистого селянського господарства площею 0,45 га не закріплено за адресою АДРЕСА_1, межі вищевказаної земельної ділянки не були встановлені в натурі (на місцевості), тому згідно п.5 ст. 79-1 ЗК України формування такої земельної ділянки здійснюється за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Разом з тим, спадкодавцем позивача ОСОБА_2 не було розпочато процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки, а отже нею не було набуто право власності на дану земельну ділянку, а відтак і не перейшло до спадкоємця ОСОБА_1 у порядку спадкування.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що рішенням 6-ої сесії Звірівської сільської ради від 03.04.1996 №6/4 відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» було постановлено передати ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,45 га для ведення особистого підсобного господарства та земельну ділянку розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку.

Відповідно до абз.2 п.1 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Однак, всупереч вимогам абз.2 п.1 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що згідно п.5 ст. 79-1 ЗК України формування такої ділянки здійснюється за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того вважає, що висновок суду про те, що спадкодавцем не було розпочато процедуру приватизації спірної земельної ділянки не відповідає обставинам справи, оскільки з прийняття Звірівською сільською радою рішення від 03.04.1996 №6/4 про передачу ОСОБА_2 відповідно до її заяви у приватну власність двох земельних ділянок розпочався процес приватизації.

Також зазначає, що відповідно до вимог ч.7 ст. 118 ЗК України рішення органу місцевого самоврядування про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) має бути вмотивоване. Натомість рішення Звірівської сільської ради від 15.02.2017 №11/11 є невмотивованим та містить лише підставу відмови - невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно архівного витягу з рішення 6-ої сесії Звірівської сільської ради Ківерцівського району від 03.04.1996 №6/4 ОСОБА_2 передано безоплатно земельні ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку розміром 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,45 га (а.с.8).

На звернення позивача із заявою про надання їй, як спадкоємцю померлої ОСОБА_2, дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевост) в с.Звірів, Звірівської сільської ради Ківерцівського району, які рішенням 6-ої сесії Звірівської сільської ради Ківерцівського району від 03.04.1996 №6/4 були передані безоплатно у приватну власність ОСОБА_2, та виділити їх в натурі (на місцевості), рішенням Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області №8/16 від 08.11.2016 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою вищевказаних земельних ділянок ОСОБА_1 відмовлено (а.с.9-10).

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.12.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірним рішення Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 08.11.2016 року №6/4 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 0,45 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в АДРЕСА_1 та зобов'язано Звірівську сільську раду Ківерцівського району Волинської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в частині надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства (а.с.12-13).

На виконання рішення суду, розглянувши заяву ОСОБА_1, рішенням Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області №11/11 від 15.02.2017 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,45 га в межах с. Звірів, у зв'язку із невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів (а.с.14).

Позивач, вважаючи рішення суб»єкта владних повноважень за наслідками розгляду її заяви неправомірним, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Абзацом 2 п. 1 Розділу Х Перехідні положення ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст.118 ЗК України)

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Системний аналіз положень ст.118 ЗК дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами, за результатами розгляду яких визначені в ст.118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Разом з тим, виходячи з положень ст.122 ЗК України та п.34 ч.1 ст. 26 Закону №280/97-ВР повноваженнями щодо розпорядження землями комунальної власності наділені сільські, селищні, міські ради, які вирішують ці питання виключно на пленарних засіданнях.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесією.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Слід зазначити, що згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України орган місцевого самоврядування, за наслідками розгляду клопотання дає дозвіл на розроблення відповідної документації або надає мотивовану відмову у його наданні.

Натомість, всупереч вимог, встановлених ч. 7 ст. 118 ЗК України, оскаржуване рішення не містить мотивів відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,45 га в межах с.Звірів, лише вказує на підставу відмови у наданні такого дозволу - у зв'язку із невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, що має наслідком його скасування.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб»єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

З огляду на положення ст.ст.5, 21, 245 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Відтак, до компетенції суду не входить зобов'язання відповідача приймати на сесії конкретне рішення щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянам України, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування.

Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, однак не може приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин вірним способом відновлення порушеного права позивача є вчинити кореспондуючі цьому праву дії, а саме зобов'язати Звірівську сільську раду Ківерцівського району повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,45 га для ведення особистого селянського господарства, яка рішенням 6-ої сесії Звірівської сільської ради від 03.04.1996 №6/4 відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» була передана її спадкодавцю ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність - у строки, порядку та у спосіб, передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним Кодексом України, та прийняти належне рішення.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 листопада 2017 року у справі №158/2184/17 - cкасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Звірівської сільської ради від 15.02.2017 №11/11 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Звірівську сільську раду Ківерцівського району повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,45 га для ведення особистого селянського господарства, яка рішенням 6-ої сесії Звірівської сільської ради від 03.04.1996 №6/4 відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» була передана її спадкодавцю ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 26.12.2017.