Справа № 308/10211/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокуЛьвів№ 308/10211/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Сенегал ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця з України за апеляційною скаргою громадянина Республіки Сенегал ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2017 року (суддя Шепетко І.О.; 18.10.2017, м. Ужгород),

В С Т А Н О В И В:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до громадянина Республіки Сенегал ОСОБА_3 про примусове видворення за межі України. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.10.2017 року відповідач був виявлений та затриманий у складі групи осіб, так як мав намір незаконно перетнути кордон з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності Чопського прикордонного загону. Оскільки відповідач не має документів, які б надавали йому право офіційно перебувати на території України, українською мовою не володіє, коштів для повернення до країни походження не має, наявні підстави для його примусового видворення.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2017 року позовні вимоги було задоволено. Вирішено примусово видворити громадянина Сенегал ОСОБА_3 (ОСОБА_3) за межі території України.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про бажання позивача незаконно перетнути державний кордон. ОСОБА_3 перебував на території України легально, однак втратив документи, про що було повідомлено працівників поліції. Цей факт підтверджено відповідною довідкою про те, що 25 вересня 2017 року він звернувся до управління поліції ГУНП в м.Києві із заявою про втрату паспорту. У подальшому за заявою відповідача посольство Сенегала у Варшаві видало йому проїздний документ для повернення на територію країни походження. Тому підстав для примусового видворення немає.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 13.10.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був виявлений та затриманий в районі залізничного вокзалу в місті Ужгороді за спробу незаконного перетину кордону України зі Словаччиною поза пунктом пропуску на ділянці відповідальності Чопського прикордонного загону. Документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України, у вищевказаної особи були відсутні. У зв»язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідно до ст. 263 КУпАП, ОСОБА_3 було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з»ясування обставин правопорушення.

Ця обставина підтверджена протоколом про адміністративне затримання від 13 жовтня 2017 року.

15 жовтня 2017 року начальником Чопського прикордонного загону було прийнято рішення про примусове повернення відповідача з України, копія якого міститься в матеріалах справи.

Також встановлено, що із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів влади відповідач не звертався.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 незаконно перебуває на території України, у відповідача відсутнє власне житло та постійне джерело існування, чим останній порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розд. III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 розд. II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 16 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Пунктом 2 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Частиною 2 статті 183-7 КАС України встановлено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень:

1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації;

2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу;

3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у встановленому порядку звернувся до управління поліції ГУНП в м.Києві із заявою про про втрату ним паспорту 25 вересня 2017 року .

Також за заявою відповідача Посольство Сенегал у Варшаві 26 жовтня 2017 року видало ОСОБА_3 пропуск №001/АМB/VAR/2017 дійсний на одну подорож (в од ин кінець після перетину кордону) (а.с.34).

Отже, відповідач добровільно вжив необхідних заходів для забезпечення його легального повернення до країни походження Сенегала і взмозі самостійно виїхати за межі України.

Враховуючи викладене, підстав для прийняття рішення про примусове повернення вищевказаної особи та видворення за межі України немає.

Отже, оскільки постанова Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2017 року прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, її необхідно скасувати з прийняттям нової - про відмову в позові.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу громадянина Республіки Сенегал ОСОБА_3 задовольнити, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2017 року у справі № 308/10211/17 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 26 грудня 2017 року.