Справа № 810/1818/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року № 810/1818/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання - Лещишині Н.А.;

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Толстунової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління поліції м. Києві

про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у м. Києві від 29.03.2017 р. №239 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності; скасувати наказ ГУ НП від 20.04.2017 р. №353 о/с; поновити його на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Деснянського УП ГУ НП в м.Києві та зобов'язати відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали з підстав, вказаних у її мотивувальній частині. Зазначили, що управління поліції не мало підстав його звільняти, оскільки ОСОБА_3 не вчиняв дисциплінарний проступок, а тому висновки відповідача за наслідками проведеного службового розслідування не ґрунтуються на фактах об'єктивної реальності, аьрішення про його звільнення прийнято з порушенням норм чинного законодавства.

Представник відповідача проти задоволення позовної заяви заперечувала, вказавши, що позивач при проходженні служби в Нацполіції не дотримувався ст.7 Дисциплінарного статуту та скоїв дисциплінарний проступок у вигляді керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що потребує суворого реагування, в тому числі і звільнення з займаної посади.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, встановивши фактичні обставини справи із наданням їм відповідної правової оцінки, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, з урахуванням наступного:

як свідчать обставини справи та встановлено судом, ОСОБА_3 з 16.05.2007 р. проходив службу в органах Національної поліції України, мав спеціальне звання «лейтенанта поліції» та займав посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Деснянського управління поліції у м.Києві, що підтверджується копією трудової книжки позивача, наказом ГУНП в м.Києві від 07.11.15р. №5 о/с .

03.12.2016 р., поліцейськими управління патрульної поліції в м. Києві було зупинено автомобіль ЗАЗ-1102, номерний знак НОМЕР_1 під керування ОСОБА_3 у зв'язку з порушенням водієм вимог п.2.9 "а" ПДР. В ході перевірки документів позивача та його візуального огляду у працівників поліції виникла підозра про перебування останнього в стані алкогольного сп'яніння, тому йому було запропоновано пройти освідчення на технічному приладі "Drager Alcotest" за показниками якого у ОСОБА_3 було виявлено 1,93 проміле алкоголю у крові. Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (серії АП1 №237834); за порушення, визначене ч.2 ст.122 КУпАП винесена постанова серії АР №730348 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн., штраф оплачено вчасно.

Щодо розгляду адміністративного протоколу в частині ст.130 КуПАП, матеріали були направлені до Деснянського райсуду м.Києва.

24.01.2017 р., Деснянським судом було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення від 03.12.2016 р. та повернуто до управління патрульної поліції для доопрацювання. У постанові суд вказав на порушення прав ОСОБА_3 в частині неознайомлення його зі змістом протоколу, нероз'ясненням йому прав та зазначення у протоколі факту вилучення посвідчення водія.

В подальшому, постановою Деснянського районного суду м. Києва від 07.03.2017 р. адміністративне провадження відносно ОСОБА_3 закрито за сплином строків, визначених ст.38 КУпАП.

На підставі наказу ГУ НП в м.Києві від 20.03.2017 р. №349 було проведено службове розслідування, наслідком чого став висновок про звільнення ОСОБА_3 за порушення службової дисципліни. Висновок за фактом порушення службової дисципліни затверджено заступником голови НПУ -начальником ГУ НП в м.Києві Крищенком А. І.

Наказом ГУНП в м.Києві від 29.03.2017 р. №239 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні ПДР у стані алкогольного сп'яніння, абз.2-12 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.06р. №3460-ІV ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Чернігівській області по особовому складу від 20.04.2017 р. №353 о/с позивача звільнено зі служби в поліції згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) Закону України «Про Національну поліцію».

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам, суд зважає на таке:

за визначенням статті 1 Закону України від 02.07.15р. № 580-VIII «Про Національну поліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон №580-VIII), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом убезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до статті 3 Закону № 580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України а постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону № 580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом, - ч.2 ст. 19 Закону № 580-VIII .

Позивача було звільнено на підставі п.6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, у якому вказано, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З урахуванням того, що на час звільнення ОСОБА_3 Дисциплінарний статут Національної поліції України не затверджений, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджений Законом України від 22.02.06р. N 3460-IV «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон N 3460-IV).

Згідно преамбули до Статуту, він визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ наведені у ст.12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим серед яких є звільнення з органів внутрішніх справ. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання (ч.7 ст.13 Дисциплінарного статуту).

Порядок накладання дисциплінарних стягнень врегульовано ст. 14 Дисциплінарного статуту. Вказаною нормою передбачено призначення службового розслідування з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Дисциплінарний проступок відповідно до ст.2 Дисциплінарного статуту це - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Службова дисципліна є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

У постановах Верховного Суду України від 20 жовтня 2015 року (справа №813/4104/14), від 15 грудня 2015 року (справа №21-3844а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Як вбачається з висновку службового розслідування підставою для його прийняття стало вивчення обставин адміністративного правопорушення та пояснення начальнику сектору розкриття злочинів проти власності Шевчука С.С. та його заступника Іванюха П.А. про те, що, 02.12.2016 р., лейтенант ОСОБА_3 з 14.30 до 22.00 був задіяний на території Деснянського району в м. Києві для виконання завдань підрозділу. О 22.00 здав зброю після чого залишив місце розташування управління. Події, які відбулись за межами перебування на службі їм невідомі. На думку перевіряючого цим було підтверджено низькі моральні якості лейтенанта поліції ОСОБА_3, свідомого ігнорування вимог п. 2.9 "а", 8.7.3 "е" ПДР та абз.2,12, ч.1 ст. Дисциплінарного статуту.

У резолютивній частині висновку службового розслідування було зафіксовано не тільки порушення ПДР, але і перебування в цей час позивача у стані алкогольного сп'яніння.

Від дачі пояснень в процесі проведення службового розслідування позивач відмовився.

Разом з тим, як встановлено судом факт перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння 03.12.2016 р. належними та допустимими доказами не підтверджений, а відповідачем у передбачений законом спосіб, не доведений.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. За логічним тлумаченням абзацу першого статті 247 КУпАП встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

За правилами статті 284 КУпАП єдиним доказом, що доводить вину особи є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Таким чином, на момент розгляду справи судове рішення, яке б визначало винність позивача у перебуванні за кермом у стані алкогольного сп'яніння відсутнє.

Із аналізу ст. 254 КУпАП слідує, що протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП. Протокол повинен містити фактичні дані діяння, яке має ознаки правопорушення та відображати встановлені органом, уповноваженим законом складати протокол об'єктивні обставини зафіксовані у паперовому вигляді. Право на складання протоколу мають лише посадові та службові особи визначеної законом компетенції.

Дослідивши зміст протоколу, суд звертає увагу, що працівниками управління патрульної поліції в м.Києві, між іншим, ступінь сп'яніння позивача була визначена за допомогою спеціального технічного засобу ""Drager Alcotest", у зв'язку з чим суд акцентує увагу, що процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду прописана Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

Огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Це положення закріплено пунктом 2 Інструкції.

Пунктом 1 розділу II Інструкції передбачено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан алкогольного сп'яніння водія транспортного засобу здійснюється лише тими поліцейськими, які мають спеціальні звання. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

За правилами п. 6 розділу II Інструкції огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Установлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові, - п.7 Інструкції.

На підставі п.9 розділу II Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Результати огляду на стан сп'яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів встановленої форми. У випадку установлення стану сп'яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп'яніння.

Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У випадку із встановленням стану сп'яніння ОСОБА_3 процедура визначення такого стану працівниками патрульної поліції була грубо порушена.

Так, професійність приладів для застосування в установленому законодавством порядку визначає Укрметртестстандарт шляхом внесення до Державного реєстру вимірювальної техніки. Дані про внесення такого приладу як "Drager Alcotest" до цього реєстру у відповідача відсутні, як і свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

До того, ж перелік приладів, які були допущені до використання в Україні затверджено наказом МВС №33 від 01.03.2010 р. та містить 5 приладів: Envitec AlcoQuant 6020, Drager Alcotest 6510, Drager Alcotest 6810, Drager Alcotest 7410 Plus com, Алконт 01. Однак, з ліквідацією ДАІ цей документ фактично втратив свою юридичну силу, оскільки застосування таких приладів було дозволено виключно працівникам ДАІ. Водночас, застосування вимірювальних приладів працівниками поліцейської патрульної служби жодним нормативним документом не передбачено, відтак у працівників поліції відсутнє право на застосування технічних засобів для визначення стану сп'яніння водіїв.

Крім того, ні матеріали службового розслідування, ні матеріали справи не містять акту огляду на стан алкогольного сп'яніння; докази наявності спеціальних знань у працівників поліції, які проводили огляд відносно ОСОБА_3; сертифікат на засіб вимірювання та документи, які підтверджують його справність; дозвіл на використання "Drager Alcotest", наданий МОЗ за погодженням з Держспоживстандартом, тощо.

За таких обставин, суд відкидає твердження відповідача надані у судовому засіданні та висновок акту службового розслідування в частині знаходження ОСОБА_3 під час порушення ПДР у стані алкогольного сп'яніння та акцентує, що це є лише припущенням відповідальних працівників поліції, яке не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Суд також звертає увагу, що приймаючи рішення про застосування до позивача найжорстокішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, відповідач обґрунтовував своє рішення перебуванням ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння, що є істотним порушенням службової дисципліни та підриває довіру та авторитет правоохоронних органів і їх працівників в очах громадськості.

Оскільки за наслідком судового розгляду вказана обставина не підтвердилась, а порушення Правил дорожнього руху позивачем відбулось поза межами виконання ним службових обов'язків, висновок про наявність в його діях складу дисциплінарного проступку є безпідставним, а тому наказ від 29.01.2017 р. №239 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за умов виключення фактору сп'яніння, підлягає скасуванню.

Оскільки прийняття наказу про звільнення ОСОБА_3 з органів поліції від 20.04.2017 р. №353 о/с було наслідком прийняття наказу №239 від 29.01.2017 р., наказ №353 о/с також підлягає скасуванню, як такий, що винесений без достатніх для цього правових підстав, у зв'язку з чим ОСОБА_3 підлягає поновленню на службі в поліції на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції у м. Києві. За правилами ст.256 КАСУ рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню.

Одночасно, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням наступного: середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими розідом III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Саме про таке застосування положень частини другої статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку зазначено у постановах Верховного Суду України від 23 січня 2011 року (справа № 6-87цс11), 16 грудня 2015 року (справа № 6-648цс15).

Відповідно до ч.2 ст.69 КАСУ докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази з власної ініціативи. Згідно ч.1 ст.71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. За приписом ч.6 ст.71 КАСУ якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, - ч.2 ст.8 КАСУ. Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного та ефективного розгляду справи повинен саме позивач, тобто вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його та також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання".

Судом неодноразово пропонувалось позивачу надати докази обґрунтування вимог в частині визначення розміру стягнення заробітної плати для чого у розгляді справи оголошувались перерви. Проте вимоги суду були проігноровані сторонами. Оскільки встановити фактичні обставини справи щодо розміру середньої заробітної плати, яка підлягає виплаті позивачу відповідно до положень статті 117 КЗпП України, у суду не було можливості, суд вважає, що вимоги про зобов'язання відповідача здійснити виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 29.03.2017 р. №239 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта ОСОБА_3."

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 20.04.2017 р. №353 о/с. Поновити ОСОБА_3 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції у м. Києві.

В частині поновлення на посаді допустити негайне виконання рішення суду.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 30 жовтня 2017 р.