Справа № 760/10952/17
Суддя: Букіна О. М.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/1726/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2017 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Букіна О.М. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
22.06.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 20.01.2017 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах починаючи з 12.01.2017;
- зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби у Народній Республіці Ангола з 01.05.1982 по 30.11.1983;
- зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2017, з врахуванням періоду проходження військової служби у Народній Республіці Ангола з 01.05.1982 по 30.11.1983, та прийняти рішення відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» про призначення пенсії на пільгових умовах, починаючи з 12.01.2017.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що набув право на призначення дострокової пенсії як учасника бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки у період з 01 травня 1982 по 30 листопада 1983 проходив військову службу у Народній Республіці Ангола та забезпечував бойові дії військ, а тому вказаний проміжок служби підлягає зарахуванню йому при обчисленні вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах.
12 січня 2017 він звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
В лютому 2017 отримав відповідь від 20.01.2017, в якій йому було відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком з тих підстав, що бойові дії на території ОСОБА_2 тривали з листопада 1975 по листопад 1979, а з наданих для призначення пенсії документів вбачається, що він приймав участь в бойових діях лише в період з 01 травня 1982 по 30 листопада 1983.
Вважає дану відмову відповідача незаконною та такою, що порушує його права, просить задовольнити позов.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.08.2017 у справі відкрито скорочене провадження.
З письмових заперечень відповідача, направлених на адресу суду вбачається, що відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, вважає, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки відповідно до довідки №ВСЗ/2589, виданої Солом`янським районним у м. Києві військовим комісаріатом від 20 жовтня 2016, останній безпосередньо приймав участь у бойових діях в Народній Республіці Ангола з 01 травня 1982 по 30 листопада 1983, що спростовується наступним.
Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, якими надавалося допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на території, визначено, що на території Анголи бойові дії тривали з листопада 1975 по листопад 1979.
Виходячи з цього, посилання позивача на безпосередню участь у бойових діях на території Анголи з 01 травня 1982 по 30 листопада 1983, є необґрунтованими, оскільки в цей період бойові дії на території Анголи не велися.
Зазначає, що Управлінням було направлено лист від 20.02.2017 № 12026/07 до Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату та лист від 20.02.2017 № 12027/07 до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням перевірити на підставі яких документів було видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 , однак відповіді від останніх не надходило.
Просить залучити до справи в якості належного відповідача Київський міський військовий комісаріат.
Вважає, що права позивача управлінням порушені не були, адміністративний позов є передчасним, а тому просить у позові відмовити
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.
Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Солом`янському районному м. Києві військовому комісаріаті.
Згідно довідки №ВСЗ/2589 від 20.10.2016 позивач проходив військову службу, з 01 травня 1982 по 30 листопада 1983 приймав участь в бойових діях в Народній Республіці Ангола та має статус учасника бойових дій посвідчення (дублікат) серії НОМЕР_2 від 12.04.2017 року.
12 січня 2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії, як учаснику бойових дій, на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».
Листом Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 20 січня 2017 №4651/07 позивача повідомлено, що підстави для призначення йому пенсії відсутні, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» бойові дії на території Анголи тривали з листопада 1975 по листопад 1979.
З наданих позивачем документів вбачається, що останній в період з 01 травня 1982 по 30 листопада 1983 проходив військову службу у Народній Республіці Ангола та забезпечував бойові дії військ.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію після досягнення чоловіками 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Пунктом 2 частини першої статті 6 цього Закону визначено, що учасниками бойових дій на території інших країн є військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.
Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 затверджено Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території (далі - Перелік), яким визначено, що бойові дії на території Анголи велись в період з листопада 1975 по листопад 1979.
Приміткою 6 цієї постанови визначеного, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.
З аналізу зазначеної норми вбачається, що вказані положення стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 року, поширюються лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.
У постановах від 18.05.2010 №21-74во10, від 03.10.2011 №21-162а11 та від 16.10.2012 № 21-337а12 та від 25.02.2017 №21-9а14 колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховною Суду України визначена правова позиція щодо застосування пункту 2 статті 6 Закону № 3551-ХІІ та примітки 6 Переліку, зокрема, суд, виходячи із системною аналізу пункту 2 статті 6 Закону № 3551-ХІІ та змісту примітки 6 до Переліку вважає, що для надання правового статусу учасника бойових дій особі, яка брала участь у бойових діях, якщо такі дійсно мали місце у державах, що зазначені в Переліку, а також доведення наявності порушеного права необхідно довести сукупність таких юридичних фактів:
- особа повинна бути військовим фахівцем, який був направлений Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії;
- мати у наявності довідку 10 Головного управління Генеральною штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про його особисту участь у бойових діях.
В якості доказів до матеріалів справи також було додано витяг з протоколу засідання комісії Київського міського військового комісаріату з розгляду питань із встановлення статусу ветерана війни № 3 від 12.06.2015, яка прийняла рішення про визнання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .
Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку, що позивачем було надано всі необхідні докази на підтвердження його участі у бойових діях на території Анголи, та визнання учасником бойових дій, а тому позовні вимоги є обгрунтованими.
Статтею 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Звертаючись до суду, позивач просить поновити його порушене право та зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому пенсію з моменту звернення до нього з відповідною заявою, а саме: з 12 січня 2017.
Враховуючи, що позивач звернувся я до відповідача за призначенням та виплатою пенсії 12 січня 2017, його права підлягаю поновленню саме з цього часу.
Крім того, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зарахування до його страхового та пільгового стажу період проходження військової служби, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї станом за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язані із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Крім того, статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом «в» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.
Отже, враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що відповідач повинен був також зарахувати час проходження позивачем військової служби з 01.05.1982 року по 30.11.1983 року до його стажу.
Щодо твердження відповідача про залучення до участі в справі в якості відповідача (третьої особи без самостійних вимог) Київський міський військовий комісаріат, то суд зазначає наступне.
Київський міський військовий комісаріат прав чи законних інтересів позивача не порушував, будь яких вимог до нього позивачем не заявлено. Суд вважає, що в даних спірних правовідносинах комісаріат виконав в повній мірі всі покладені на нього законодавством обов`язки та вимоги, і окрім того будь яких наслідків, що можуть настати та порушити права комісаріату, приймаючи судом в даній справі рішення, для останнього не настануть, а тому твердження відповідача про залучення до участі в справі є безпідставними, і суд їх розцінює як спробу затягування строків розгляду справи.
Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності підстав відмови в призначенні пенсії позивачу, а тому вимоги останнього підлягають задоволенню.
Керуючись статтею 19 Конституції України Закону України «Про пенсійне забезпечення», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. ст. 2, 9, 11, 69-71, 86, 94, 99, 158-163, 254, 267 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 20.01.2017 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах починаючи з 12.01.2017;
Зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби у Народній Республіці Ангола з 01.05.1982 по 30.11.1983;
Зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2017, з врахуванням періоду проходження військової служби у Народній Республіці Ангола з 01.05.1982 по 30.11.1983, та прийняти рішення відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» про призначення пенсії на пільгових умовах, починаючи з 12.01.2017.
Постанова може бути оскаржена до Адміністративного апеляційного суду м. Києва шляхом подачі до районного суду апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.
Суддя