Справа № 825/1892/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/1892/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1П.) 20.11.2017 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі Ліквідаційна комісія) та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови надати письмову інформацію з довідками за інформаційним запитом від 17.10.2017;

- визнати письмову відповідь № 30/У-352 л/к від 23.10.2017 неправомірною відмовою в наданні інформації;

- зобовязати відповідача негайно надати письмову інформацію з відповідними довідками з повною реальною інформацією про його міліцейське грошове забезпечення станом на 01.11.2015, 01.12.2015 та 01.01.2016, на інформаційний запит від 17.10.2017, ураховуючи рішення комісії УМВС України в Чернігівські області від 17.12.2004 та від 21.04.2005;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом встановлення строку на подання до суду звіту про виконання судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскільки його було звільнено на пенсію з УМВС України в Чернігівській області та всі документи щодо грошового забезпечення та додаткових соціальних виплат знаходяться у вказаного органу (Ліквідаційної комісії), ним було подано інформаційний запит на отримання письмової інформації, а саме довідки про його міліцейське грошове забезпечення та інші додаткові виплати з урахуванням змін у законодавстві України станом на 01.11.2015, 01.12.2015 та 01.01.2016. Листом йому було надано відповідь щодо зазначеної інформації, яку позивач вважає необґрунтованою відмовою, оскільки вказані у відповіді відповідача підстави для відмови в наданні інформації не відповідають ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім іншого, позивач зазначає, що йому нанесено моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., у звязку з тим, що позбавлено права на отримання інформації про його реальне міліцейське грошове забезпечення та документів, якими це грошове забезпечення було призначено, змінено чи скасовано. Враховуючи наведене, вважає, що вказане позбавляє його права на вибір виду пенсії.

Позивач в судове засідання 21.12.2017 не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні 12.12.2017 підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав клопотання про розгляд справи без його участі. В письмових запереченнях від 11.12.2017 № 21/223 просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що з моменту звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ припинилися службово-трудові відносини між позивачем та УМВС України в Чернігівській області. Станом на 01.11.2015, 01.12.2015 та 01.01.2016 позивач грошове забезпечення не отримував, тому вважає, що у відповідача відсутні підстави для видачі ОСОБА_1 довідки про грошове забезпечення станом на вищевказані дати. Інформація про грошове забезпечення позивача станом на день звільнення викладена в його грошовому атестаті, який зберігається в пенсійній справі, та в якому відображено розмір винагороди за працю ОСОБА_1 до моменту його звільнення.

Крім того, чинне законодавство уповноважує УМВС України в Чернігівській області визначати розмір грошового забезпечення пенсіонерів міліції з урахуванням грошового забезпечення поліцейських виключно з підстав встановлених ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів від 13.02.2008 № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». 03.05.2017 ліквідаційною комісією УМВС України в Чернігівській області було підготовлено довідку № 101/8988. № НОМЕР_1 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, яку ОСОБА_1 отримав 11.05.2017, про що свідчить його особистий підпис на копії листа УМВС України в Чернігівській області від 05.05.2017 за № 30/У-16л/к. Оригінал вказаної довідки ОСОБА_1 додатково отримав 18.05.2017, про що свідчить його особистий підпис на копії листа УМВС України в Чернігівській області від 18.05.2017 за № 21/У-136.

Враховуючи зазначене, вважає, що оскільки запитувана позивачем інформація про розмір грошового забезпечення поліцейських станом на 01.01.2017 не була отримана та/або створена в процесі роботи Ліквідаційної комісії, відповідач не володіє та не зобовязаний, відповідно до наданої йому компетенції, володіти інформацією щодо якої зроблено запит, а тому Управлінням правомірно відмовлено в задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди зазначив, що її розмір є незрозумілим, безпідставним, необґрунтованим нормами матеріального права та не підтвердженим належними доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов має бути задоволений частково, враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.05.1993, та відповідно до наказу УМВС України в Чернігівській області від 07.10.2002 № 148 о/с був звільнений зі служби згідно п. 64 «б» (через хворобу) на пенсію, що підтверджується довідкою від 08.12.2017 № 335 (а.с. 28)

17.10.2017 позивач звернувся до Ліквідаційної комісії із інформаційним запитом, в якому просив надати окремо, станом на 01.11.2015, 01.12.2015 та 01.01.2016, письмову інформацію про: його міліцейське грошове забезпечення з вказанням всіх складових; назви документів, згідно яких ці складові були особисто йому призначені, змінені та скасовані; розміри складових грошового забезпечення; реєстраційні номери, дати та підписи (хто підписав) на документах призначення, змінення та скасування складових грошового забезпечення (а.с. 7).

Листом від 23.10.2017 за № 30/У-352 л/к відповідач повідомив, що оплата праці працівників міліції здійснювалась у відповідності до ст. 19 Закону України «Про міліцію». Враховуючи, що позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ 07.10.2002, зазначив, що виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 припинена із зазначеної дати. Інформація про складові його грошового забезпечення відображена в грошовому атестаті, який знаходиться в пенсійній справі. Грошове забезпечення пенсіонерам не встановлюється. Також, повідомлено, що Закон України «Про міліцію» втратив чинність з 07.11.2015. Відповідно до цього втратило чинність поняття грошового забезпечення працівників міліції. Враховуючи наведене, міліцейське грошове забезпечення після зазначеної дати не встановлюється (а.с. 8).

Не погоджуючись з такою відповіддю, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон 2939-VI; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону 2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону 2939-VI розпорядниками інформації є суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону).

В силу частини першої статті 19 Закону 2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Статтею 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Частиною третьою статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Згідно із частиною четвертою статті 63 вказаного Закону, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 13 лютого 2008 року (далі - Порядок), перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом (далі - особи), або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Згідно абзацу 2 пункту 3 Порядку, довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» встановлені розміри грошового забезпечення поліцейських.

Таким чином, законодавством чітко встановлено право позивача як пенсіонера органів внутрішніх справ на отримання довідки про його грошове забезпечення, якому кореспондується обовязок УМВС в Чернігівській області надати таку інформацію.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії із запитом на інформацію, в якому просив надати письмову інформацію та довідки про його міліцейське грошове забезпечення, станом на 01.11.2015, 01.12.2015 та 01.01.2016.

Згідно листа відповідача від 23.10.2017 № 30/У-352 л/к ОСОБА_1 було надано відповідь, що оплата праці працівників міліції здійснювалась у відповідності до ст. 19 Закону України «Про міліцію». Враховуючи, що позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ 07.10.2002, зазначив, що виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 припинена із зазначеної дати. Інформація про складові його грошового забезпечення відображена в грошовому атестаті, який знаходиться в пенсійній справі. Грошове забезпечення пенсіонерам не встановлюється. Також, повідомлено, що Закон України «Про міліцію» втратив чинність з 07.11.2015. Відповідно до цього втратило чинність поняття грошового забезпечення працівників міліції. Враховуючи наведене, міліцейське грошове забезпечення після зазначеної дати не встановлюється.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивачу необхідна інформація, яку може надати лише відповідач, а саме: інформація про реальні розміри грошового забезпечення, які були встановлені відповідними наказами УМВС та іншими документами відповідача згідно законодавства.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача, що із звільненням ОСОБА_1 зі служби йому припинилася виплата грошового забезпечення, а , а пенсіонерам остання не встановлюється, оскільки складові грошового забезпечення позивача, після звільнення в 2002 році, змінювались за рішеннями комісії УМВС України в Чернігівській області, що підтверджується наданими суду доказами, а саме: розрахунком про призначення пенсії за вислугою років № 101/8988; рішеннями комісії УМВС України в Чернігівській області від 17.12.2004, від 21.04.2005; довідками про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії: № 101/8988, № 101/8988,№ НОМЕР_2, від 03.05.2017 № 101/8988,№; розрахунком пенсії по інвалідності (а.с. 29, 36-41) .

В 2015 році прийнято Закон України від 02.07.2015 № 580 "Про Національну поліцію", у п.15 Прикінцевих та перехідних положень якого вказано, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

З наведеного слідує, що не дивлячись на введення в дію нового Закону "Про Національну поліцію" за колишніми працівниками міліції та пенсіонерами зберігаються встановлені раніше пільги та гарантії, у тому числі щодо їх грошового забезпечення.

Суд зазначає, що даному випадку, справа не повязана з перерахунком пенсії позивача та видачею відповідної довідки, а повязана з наданням саме інформації про його міліцейське грошове забезпечення та повязана з відмовою державного органу надати позивачу необхідну інформацію станом на 01.11.2015, 01.12.2015 та 01.01.2016.

Таким чином, вищевказаним листом відповідачем не надано інформації, яка запитувалася позивачем.

З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Ліквідаційної комісії щодо відмови у наданні позивачу письмової інформації за інформаційним запитом від 17.10.2017; визнання письмової відповіді від 23.10.2017 № 30/У-352 л/к неправомірною відмовою в наданні інформації та зобовязання відповідача надати ОСОБА_1 письмову повну реальну інформацію за інформаційним запитом від 17.10.2017, слід задовольнити.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду з таким позовом.

За змістом частини першої статті 73 і статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправної дії відповідача стосується виключно меж застосування законодавства, яке регулює питання доступу до публічної інформації, в той час як моральна шкода має бути обов'язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Отже, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди та відсутність правових підстав щодо їх задоволення.

Щодо вимоги про зобовязання відповідача подати у встановлений судом термін звіт про виконання судового рішення, суд зазначає, що дане питання регулюється ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України та відноситься до дискреційних повноважень суду і не містить в собі імперативного обов'язку, а отже суд вільний у виборі щодо застосування заходів впливу до правопорушника. Враховуючи положення вказаної норми, підстав для зобовязання відповідача у справі подати звіт про виконання рішення, суд не знаходить.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позивачем доведено факт протиправної відмови Ліквідаційної комісії щодо ненадання інформації за інформаційним запитом від 17.10.2017, а тому позовні вимоги мають бути задоволені частково.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (просп. Перемоги, 74, м. Чернігів, 14000) щодо відмови у наданні ОСОБА_1 (вул. Гетьмана Полуботка, 24/6, м. Чернігів, 14000) письмової інформації за інформаційним запитом від 17.10.2017.

Визнати письмову відповідь Управління Міністерства внутрішніх справ України в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 23.10.2017 № 30/У-352 л/к неправомірною відмовою в наданні інформації.

Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області надати ОСОБА_1 письмову повну реальну інформацію за інформаційним запитом від 17.10.2017.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив

оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна

Рішення суду складене в повному обсязі 28 грудня 2017 року.