Справа № 759/15388/17
Суддя: Миколаєць І. Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/466/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м.Київ Суддя Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій щодо відмови в перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він працював в органах прокуратури. З грудня 2008 року, перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» в редакції що діяла на момент призначення. Постановою Святошинського районного суду м.Києва від11.08.2016 р. позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.03.2016 року №б-225 про перерахунок пенсії неправомірними. Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м.Києві розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2016 року №б-225 про перерахунок пенсії і прийняти рішення по суті заяви в порядку та строки визначені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1. На виконання даного рішення Управлінням розглянуто повторно заяву ОСОБА_1 від 28.03.2016 року №б-225. Та роз'яснено листом від 13.06.2017 р. про відсутність правових підстав в задоволені даної заяви.Дану відповідь позивач вважає протиправною. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд визнати дії відповідача протиправними щодо відмови в перерахунку призначеної йому пенсії згідно з його заяви та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеної йому пенсії, виходячи з 90% від суми місячного заробітку, зазначеного у довідці Генеральної прокуратури України № 18-487зп від 21.03.2016 року без обмеження максимального розміру пенсії.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2017 р. було відкрито провадження у справі в скороченому порядку.

22.11.2017 року, представник відповідача надіслав до суду свої письмові заперечення, у яких зазначає, що позовні вимоги не визнає, зазначивши при цьому, що підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам були врегульовані частинами тринадцятою, вісімнадцятою статті 50-1 Закону "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ (далі Закон № 1789-ХІІ). Згідно з частиною вісімнадцятою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Суддя, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Встановлено, що позивач з 31.12.2008 року перебуває на обліку в управлінні Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як одержувач пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

28.03.2016 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про відповідний перерахунок пенсії.

Листом від 13.06.2017 р. відповідач повідомив про відсутність правових підстав в задоволені даної заяви. Підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам були врегульовані частинами тринадцятою, вісімнадцятою статті 50-1 Закону "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ (далі Закон № 1789-ХІІ).

Згідно з частиною вісімнадцятою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Водночас, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VІІI від 28 грудня 2014 року, зокрема п.3 даного Закону частина вісімнадцята ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" викладена в наступній редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України". Даний Закон згідно п. 1 Прикінцевих положень набрав чинності 1 січня 2015 року.

15.07.2015 набув чинності Закон України "Про прокуратуру" згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення : Закон України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., N 53, ст. 793, N 50, ст. 474; 1995 р., N 11, ст. 71, N 34, ст. 268; 2001 р., N 9, ст. 38, N 44, ст. 233; 2002 р., N 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., N 29, ст. 233, N 30, ст. 247; 2004 р., N 8, ст. 66; 2005 р., N 2, ст. 32, N 6, ст. 132, N 11, ст. 198; 2006 р., N 1, ст. 18, N 19 - 20, ст. 156; 2007 р., N 7 - 8, ст. 66, N 33, ст. 442; 2008 р., NN 5 - 8, ст. 78, N 48, ст. 357; 2010 р., N 37, ст. 497, NN 41 - 45, ст. 529; 2011 р., N 23, ст. 160, N 30, ст. 279; 2012 р., N 12 - 13, ст. 82; 2013 р., N 14, ст. 89, N 21, ст. 208, N 37, ст. 490, N 39, ст. 517; 2014 р., N 11, ст. 132, N 17, ст. 593, N 20 - 21, ст. 745, N 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року N 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року;

Таким чином, на момент звернення позивача до Управління із заявою про проведення перерахунку набула чинності та діяла ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VІІІ від 28 грудня 2014 року, в той час як позивач свою вимогу щодо проведення перерахунку обґрунтовував на підставі редакції ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", яка на час звернення із заявою про перерахунок, втратила чинність.

Отже, на час звернення ОСОБА_1 до Управління із заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність, у зв'язку з чим, відсутні законодавчо визначені підстави для перерахунку пенсії позивачу.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Однак, ні умови, ні порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України не визначено, і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

Попередньо законодавчо встановлені підстави для перерахунку пенсій працівникам прокуратури скасовані, оновлене законодавство таких підстав не містить, у зв'язку з чим підстав для такого перерахунку пенсій працівникам прокуратури немає.

Тобто, з 15.07.2015 р. (дата набрання чинності Закону України "Про прокуратуру") законодавчо встановлені підстави для перерахунку пенсій працівникам прокуратури скасовані, у зв'язку з чим підстав для такого перерахунку немає.

Доводи позивача щодо спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону України "Про прокуратуру" в редакції на час призначення пенсії є необґрунтованими, оскільки на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії набула чинності та діяла інша редакція ст. 50-1 даного Закону. Відсутність на час звернення позивача до Управління затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не є доказом неправомірності дій Управління.

Крім того, поняття "призначення пенсії та "перерахунок пенсії" є різними за своїм змістом юридичними діями і в момент призначення пенсії застосовується законодавство, що діє на момент звернення за призначенням пенсії, а при зверненні із заявою про перерахунок пенсії застосуванню підлягає законодавство, що діє в момент подання заяви про перерахунок пенсії.

Також, звертаємо увагу суду на практику з аналогічних справ.

Так в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016 р. №752/6502/16-а за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 27 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, висвітлена наступна думка:

"Колегія суддів зауважує, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку він отримував до цього, а тому не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист, з огляду на що конституційні гарантії, закріплені 64 Конституції України, до нього не застосовуються.

Крім того, звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень."

В постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 р. №752/17977/16-а за апеляційною скаргою Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за вислугою років, висвітлена наступна думка:

«При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією, також, враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011р. зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР). У Рішенні від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 (v002p710-99) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України (254к/96-ВР), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (384/2011) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на те, що Закон № 76-VIII (яким скасовано саме право на перерахунок пенсій та передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України) є чинним і підлягає до виконання, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним такий не визнавався, беручи до уваги позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року та рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, позиції Європейського суду з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014р., посилання позивача на звуження його прав та соціальних гарантій, з посиланням на положення статті 22 Конституції України, є помилковими.

Таким чином, у спірних правовідносинах пенсійний орган здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України, так як у останнього відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу, з урахуванням того, що Законом України від 28.12.2014р. № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» скасовано норми, відповідно до яких позивач просить здійснити перерахунок.»

Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові від 12.07.2016р. у справі № 21-1726а16 висловив правову позицію, відповідно до якої, відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії) не є підставою для застосування вже недіючих норм Законів України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії).

Отже, відповідач діє в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Слід також зауважити, що відповідно до статті 86 вищезазначеного Закону пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років.

Тому прохання позивача перерахувати йому пенсію в розмірі 90% є безпідставними та незаконними.

Також, вищевказаним Законом, який набув чинності 01.04.2015р., внесено зміні до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст.86 Закону України "Про прокуратуру" тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Наведені положення є імперативними та встановлюють обмеження в розмірі виплачуваної особі пенсії, неконституційними не визнавались та були чинними на момент виплати пенсії Позивачу.

У зв'язку з вищевикладеним вимоги Позивача щодо перерахунку пенсії без обмеження граничного розміру пенсії є безпідставними та незаконними, оскільки існує норма закону, яка чітко регулює дане питання і тому не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач посилаючись на рішення Конституційного суду України зазначає, що зміст і обсяг його права на соціальні державні гарантії як працівника прокуратури не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Управління зауважує, що його відмова Позивачу у такому перерахунку не призвела до зменшення розміру пенсії, яку він отримував до цього, а тому не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавлення його права на соціальний захист, з огляду на що конституційні гарантії, закріплені в ст.64 Конституції України, до нього не застосовуються.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а дії відповідача відповідають нормам чинного законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вищезазначеного, підстав для проведення перерахунку пенсії Позивачу на даний час немає.

Слід звернути увагу на те, що згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того позивач просить задовольнити позовні вимоги з 28.03.2016 р., що суперечить вимогам ст. 99,100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ст. 99,100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення без розгляду позовної заяви за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивачем було пропущено строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтями 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а дії відповідача відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до вищезазначеного, законних підстав для проведення перерахунку пенсії Позивачу на даний час немає.

З огляду на вищенаведене, у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією. України та законами України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22 Конституції України, ст.ст. 50-1, 86 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 9, 10, 11, 69-71, 86, 94, 99, 158-163, 183-2, 185-187, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій щодо відмови в перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського адміністративного апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: