Справа № 804/4322/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2017 р. Справа № 804/4322/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді судді суддіОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
представника позивача представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 міського відділу ОСОБА_9 управління МВС України у Дніпропетровській області про скасування наказу, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 міського відділу ОСОБА_9 управління МВС України у Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточненого позову просить:
- зобов'язати Управління МВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_8 міський відділ нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення з 07.11.2015 року по дату винесення постанови ;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ГУ МВС України у Дніпропетровській області №485 о/с від 06.11.2015 року позивача звільнено з посади, за п.64 "г" через скорочення штатів згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до п.10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію". Зазначено що відповідачі порушили вимоги діючого законодавства, не провели повний розрахунок у день звільнення, і остаточно перерахували грошове забезпечення 15.03.2016 року. Жодного попередження про звільнення з органів внутрішніх справи у зв'язку з ліквідацією не отримувала, оскільки позивача завірили, що його буде переведено до поліції. 04.11.2015 року, позивач разом з колегами подали рапорт на ім'я начальника головного управління поліції ОСОБА_10 про звільнення з ОВС у зв'язку з ліквідацією та подальшим переведенням до поліції. Про звільнення і неможливість продовжувати свою службу, ОСОБА_7 дізналася 26.11.2015 року, отримавши лист про звільнення, з пропозицією прийти та забрати трудову книжку, хоча до 09.11.2015 року знаходилась на робочому місці, приймала пошту та виконувала роботу передбачену посадовою інструкцією. Також зазначено, що протиправні дії відповідача спричинили моральні та фізичні страждання, не виплата грошового забезпечення у відповідності до діючого законодавства поставила позивача у скрутне становище, оскільки вона одна виховує неповнолітнього
Ухвалою суду від 27.09.2016 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 06.09.2017 року призначено попереднє судове засідання.
Ухвалою суду від 18.09.2017 року суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.
В судове засідання 27.11.2017 року з'явився представник позивача та представник відповідача ОСОБА_9 управління МВС України у Дніпропетровській області та ОСОБА_8 міського відділу ОСОБА_9 управління МВС України у Дніпропетровській області.
Відповідач ОСОБА_11 внутрішніх справ України в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином.
Ухвалою суду від 27.11.2017 року адміністративний позов до ОСОБА_11 внутрішніх справ України та ОСОБА_9 управління ОСОБА_11 внутрішніх справ України у Дніпропетровській області залишено без розгляду.
Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктом 15 ч.1 ст.3 КАС України передбачено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та і функцій держави, оплачується з державних коштів.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України Про міліцію (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.
ОСОБА_7 обіймала посаду начальника сектору кримінальної міліції у справах дітей ОСОБА_8 міського відділу, у звязку з чим даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 року №485 о/с По особовому складу була звільнена з 6 листопада 2015 року за п. 64 "з" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС у запас Збройних Сил (з поставленням на військовий облік) з посади начальника сектору кримінальної міліції у справах дітей ОСОБА_8 міського відділу ГУМВС в Дніпропетровській області.
Вищезазначений наказ про звільнення прийнято згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію.
На думку позивача, спірна допомога повинна була бути виплаченою в день звільнення, як це передбачено ст.116 КЗпП України. Натомість, затримка остаточного розрахунку за ст.117 КЗпП України, є підставою для стягнення середнього заробітку за час такої затримки виплати грошового забезпечення з 07.11.2015 року по дату винесення рішення у справі.
Надаючи правову оцінку таким доводам позивача, слід звернути увагу на наступне.
Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою Наказом МВС 31.12.2007 №499 (далі - Інструкція №499) визначено, що до додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ включаються: підвищення посадового окладу за особливі умови служби, пов'язані з підвищеним ризиком для життя; надбавка за кваліфікаційну категорію медичним працівникам з числа начальницького складу; надбавка за особливості проходження служби в приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, в ізоляторах тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, у спецприймальниках для тримання осіб, підданих адміністративному арешту; надбавка за роз'їзний характер роботи (замість добових); доплата за особливі умови служби; доплата за службу в нічний час; надбавка за кваліфікаційну категорію; підвищення посадового окладу за результатами чергової екзаменаційної сесії; надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі.
Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, тобто не є складовою грошового забезпечення, яке отримував позивач під час проходження служби, а є окремою державною соціальною підтримкою.
При цьому, строки виплати грошового забезпечення Інструкцією №499 врегульовані - до дня виключення зі списків особового складу (п.1.18), а строки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні спеціальним законодавством не врегульовані.
Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору
Тобто, вказаними нормами права передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто заробітної плати. Натомість, в даному випадку позивач отримував грошове забезпечення, а не заробітну плату.
В свою чергу, гарантії своєчасності проведення виплати грошової допомоги при звільненні спеціальним законодавством не передбачені, так само як і диспозиція ст.117 КЗпП України містить вказівку на застосування її положень виключно у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Проте строки виплати позивачу одноразової допомоги при звільненні є відмінними від тих, що встановлені ст. 116 КЗпП України та нею не регулюються.
Отже, вказані норми Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не поширюються, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового законодавства.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та, як наслідок, необхідність відмови в задоволенні адміністративного позову повністю.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у звязку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
Згідно з абзацом 2 п. 5 постанови Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. за №4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Судом не встановлено заподіяння моральної шкоди позивачу, адже на підтвердження наявності порушення звичної душевної рівноваги позивача, наявності негативного психічного впливу, значних хвилювань, позивачем доказів надано не було.
Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 27.11.2017р.
У повному обсязі постанову складено 29.11.2017р.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3