Справа № 754/9524/17
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/690/17
Справа №754/9524/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила 3 дитину - доньку ОСОБА_3. У 2013 році Управлінням праці та соціального захисту населення Єнакієвської міської ради позивачці була призначена допомога при народженні дитини відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в розмірі кратному 120 розмірам прожиткового мінімуму (116 640,00 грн.) на третю дитину. Позивачка отримала частину допомоги, що здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини в сумі 9 720, 00 грн. Решта суми допомоги мала виплачуватися протягом 72 місяців рівними частинами, однак у зв'язку з початком активної фази антитерористичної операції, позивачка отримувала допомогу до липня 2014 року. В березні 2017 року позивачка зі своєю сім'єю переїхали до м. Києва та з 30.03.2017 року взяті на облік як внутрішньо переміщені особи за адресою перебування в АДРЕСА_1. В установленому порядку позивачка звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати допомоги при народженні дитини, але листом відповідач відмовив у задоволенні її заяви. Оскільки позивачка вважає відмову відповідача незаконною, звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд зобов'язати відповідача відновити ОСОБА_1 нарахування та виплату допомоги при народженні дитини у розмірі, що відповідає ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у редакції чинній на момент звернення позивачки за допомогою, а саме у сумі, кратній 120 розмірів прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років на третю дитину, з урахуванням вже нарахованих і виплачених сум.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник у своїй заяві просить розглядати справу у їх відсутність.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Судом встановлено, що 16.01.2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, ОСОБА_1 змінила прізвище на «ОСОБА_1» (а.с. 7).

Від шлюбу народилася дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Крім того, у ОСОБА_1 є ще дві дитини - син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9-10).

На момент народження дитини - ОСОБА_3, позивачка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачка в позовній заяві вказує, що у 2013 році Управлінням праці та соціального захисту населення Єнакієвської міської ради ОСОБА_1 була призначена допомога при народженні дитини відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в розмірі кратному 120 розмірам прожиткового мінімуму (116 640,00 грн.) на третю дитину. Позивачка отримала частину допомоги, що здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини в сумі 9 720, 00 грн. Решта суми допомоги мала виплачуватися протягом 72 місяців рівними частинами, однак у зв'язку з початком активної фази антитерористичної операції, позивачка отримувала допомогу до липня 2014 року.

З часу народження дитини та до березня 2017 року позивачка проживала в м. Єнакієве Донецької області, тобто в районі проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень та на території Російської Федерації.

30 березня 2017 року позивачка разом із своєю донькою ОСОБА_3 були взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи, за адресою перебування в АДРЕСА_1., що підтверджується довідками № та № (а.с. 11-12).

В установленому порядку позивачка ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про поновлення виплати допомоги при народженні дитини.

Листом Управління № 241/19 від 15.05.2017 року позивачці було відмовлено у призначенні державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, оскільки виплата допомоги при народженні дитини призначається, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом 12 місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Позивачка вважає дану відмову необґрунтованою, у зв'язку з чим звертається до суду з даним позовом.

Статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (у редакції, що діяла на момент призначення допомоги) встановлено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 24 Конституції України передбачає право на матеріальну підтримку материнства та дитинства.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (у редакції, що діяла на момент призначення допомоги) допомога при народженні дитини нараховується виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, установленого на день народження дитини.

Допомога при народженні дитини на третю дитину надається у сумі, кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму.

Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на третю дитину виплачується протягом - 72 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. N 1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Пунктом 13 Порядку передбачено, що допомога при народженні дитини, яка народилася після 8 квітня 2011 р., надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму, - на другу дитину; кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму, - на третю і кожну наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Відповідні обмеження встановлені щодо призначення допомоги при народженні дитини, а не поновлення вже призначеної допомоги, а тому посилання відповідача на відповідну норму при відмові ОСОБА_1 у поновленні виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 є необґрунтованим та безпідставним.

В той же час Закон України «Про державну допомог сім'ям з дітьми» таких обмежень у праві особи на отримання допомоги в собі не містить. Враховуючи вищу юридичну силу Закону, яким визначене право особи на отримання допомоги при народженні дитини, суд вважає невиправданим обмеження у праві на отримання допомоги встановленням терміну реалізації такого права.

Також суд звертає увагу на те, що ані Закон, ані Постанова КМ України від 27 грудня 2001 р. N 1751 не містить в собі посилання на те, що пропуск заявником строку на подання заяви про призначення допомоги при народженні дитини є підставою для відмови у задоволенні такої заяви.

Згідно з преамбуло Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» даний Закон відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Разом з тим, частиною 8 статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Аналізуючи вищевикладені норми, суд вбачає, що підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини позивачці немає, а тому є всі обґрунтування зобов'язати відповідача відновити їй державну допомогу при народженні третьої дитини у сумі, кратній 120 прожитковим мінімумам для дітей віком до шести років, з урахуванням вже нарахованих і виплачених сум.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

За нормами п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, на користь позивачки з відповідача на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 640, 00 грн.

Керуючись ст. 6, 9, 10, 11, 17, 71, 89, 94, 158, 159 - 163, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (у редакції, що діяла на момент призначення допомоги), суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації відновити ОСОБА_1 нарахування та виплату допомоги при народженні дитини у розмірі, що відповідає ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (у редакції, що діяла на момент звернення позивачки за допомогою та її призначення у 2013 році), а саме у сумі, кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років на третю дитину, з урахуванням вже нарахованих і виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: