Справа № 813/364/17
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/9648/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Західного територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року (головуючий суддя першої інстанції Кухар Н.А., м. Львів, повний текст постанови складений та підписаний 04 вересня 2017 року) у справі №813/364/17 за адміністративним позовом Військової частини польова пошта НОМЕР_1 до Західного територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України про протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2017 року Військова частина польова пошта НОМЕР_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Західного територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України з урахуванням уточненням позовних вимог просила скасувати вимогу Західного управління внутрішнього аудиту та контролю Міністерства оборони України №234/5/121 від 16.02.2017 року в частині відшкодування збитків в розмірі 4 209 681 грн. 89 коп..
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Західного територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України № 234/5/121 від 16.02.2017 року в частині відшкодування збитків на суму 4 209 681,89 грн.
Стягнуто з Західного територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України на користь Військової частини ПП НОМЕР_1 судові витрати в сумі 1600 ( одна тисяча шістсот) грн.
Не погодившись із винесеним судовим рішенням, Західне територіальне управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову щодо визнання протиправною та скасування вимоги від 16.02.2017 року № 234/5/121 в частині відшкодування збитків в розмірі 4 209 681,89 гривень, з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що В період з 26 квітня по 24 червня 2016 року та з 26 жовтня по 28 грудня 2016 року Західним територіальним управлінням аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України було проведено фінансовий аудит та аудит відповідності Військової частини польова пошта НОМЕР_1 за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2016 року, за результатами якого складено аудиторський звіт від 29.12.2016 № 234/5/80.
У звіті Західного територіального управління аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України від 29.12.2016 № 234/5/80 зазначено, що протягом 2016 року на котловому постачанні у в/ч пп НОМЕР_1 безпідставно перебували військовослужбовці офіцерського складу та військовослужбовці військової служби за контрактом в кількості 200-450 чоловік щоденно, які були зараховані на продовольче забезпечення гарнізону. Внаслідок цього що позивачем було порушено вимоги пункту л примітки 1 до Норми № 1 Постанови про харчування № 426, так як у період з 01.01.2016 року по 31.10.2016 року на продовольче забезпечення безпідставно зараховано особовий склад частини, який не мав право на харчування за рахунок держави, що в свою чергу призвело до безпідставного завищення в/ч пп В4680 кількості та вартості наданих послуг суб`єктом господарювання ТОВ ГЕУС-ГРУП у сумі 4 209 681 грн 89 коп., що становить 87 691 добових видач.
На підставі аудиторського звіту, Західне управління внутрішнього аудиту та контролю МО України направило Військовій частині-польова пошта НОМЕР_1 вимогу № 234/5/121 від 16.02.2017 року, у якій посилалось на необхідність виконання рекомендацій аудиторського звіту та вимагало забезпечити відшкодування завданих державі втрат та усунення виявлених порушень.
Не погодившись з вимогою Західного управління внутрішнього аудиту та контролю МО України № 234/5/121 від 16.02.2017 року в частині відшкодування завданих збитків у сумі 4 209 681 грн 89 коп., позивач звернувся до суду оскільки вважає її протиправною.
Наказом Міністерства оборони України від 14 листопада 2012 року № 753 Про організацію діяльності з внутрішнього аудиту та затвердження порядку проведення внутрішнього аудиту підрозділами Служби внутрішнього аудиту Збройних Сил України (далі - Порядок №753) затверджено Порядок проведення внутрішнього аудиту підрозділами Служби внутрішнього аудиту Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 7.3 Порядку № 753 офіційними документами є аудиторський звіт та довідка. Аудиторський звіт складається за результатами аудиту та містить відомості про хід аудиторського дослідження, стан системи внутрішнього контролю, аудиторський висновок і рекомендації щодо діяльності підконтрольного суб`єкта залежно від характеру виявлених проблем.
Приписами пункту 7.17 Порядку № 753 визначено, що у разі якщо за результатами обговорення відповідальний за діяльність не погоджується з аудиторськими доказами, висновками та/або рекомендаціями, він письмово зазначає про це при підписанні офіційного документа та протягом 15 робочих днів надає керівнику аудиторської групи через керівника підрозділу Служби обґрунтовані коментарі за своїм підписом.
Якщо протягом 15 робочих днів коментарі до підрозділу Служби не надійшли, він має право вжити заходів щодо реалізації аудиторського завдання відповідно до розділу X цього Порядку.
Згідно з пунктом 7.18 Порядку № 753 керівник, член аудиторської групи чи інший аудитор, визначений керівником підрозділу Служби, розглядає такі коментарі та готує письмовий висновок щодо їх обґрунтованості в термін, встановлений керівником підрозділу Служби, але не пізніше 15 робочих днів з дня їх отримання підрозділом Служби. Висновок підписується особою, яка його готувала, та затверджується керівником (заступником керівника) підрозділу Служби.
Водночас, пунктом 10.1 Порядку № 753 установлено, що реалізація результатів аудиторських завдань може включати:
- у разі необхідності - усне або письмове інформування (доповідь, презентацію) керівником підрозділу Служби про висновки та рекомендації, напрацьовані за результатами виконання аудиторського завдання, керівника вищого за підпорядкованістю органу військового (господарського) управління, інших відповідальних за діяльність з наданням конкретних пропозицій щодо прийняття управлінських рішень;
- письмове інформування директором Департаменту Міністра оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, інших відповідальних за діяльність на центральному рівні про висновки та рекомендації, напрацьовані за результатами виконання аудиторського завдання, з наданням конкретних пропозицій щодо прийняття управлінських рішень;
- ініціювання перед Міністром оборони України, начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України, іншими відповідальними за діяльність: питання про притягнення до відповідальності винних осіб, включаючи ініціювання їх звільнення із займаних посад; вжиття заходів за порушення бюджетного законодавства; звернення до суду з позовними заявами про: стягнення в дохід держави коштів, одержаних чи використаних з порушенням законодавства, прихованих і занижених платежів, заборгованості (та нарахованих у встановленому порядку штрафних санкцій) перед бюджетами і державними фондами тощо; відшкодування (повернення) юридичними особами чи фізичними особами - підприємцями коштів, зайво сплачених їм підконтрольними суб`єктами або отриманих ними без встановлених законодавством підстав, та коштів, недоотриманих бюджетом чи підконтрольними суб`єктами; визнання угод недійсними і стягнення в дохід держави коштів (майна), одержаних (витрачених) за такими угодами тощо;
- за рішенням Міністра оборони України - письмове інформування правоохоронних органів про виявлені порушення законодавства, а при встановленні ознак шахрайства, корупційних діянь або нецільового використання бюджетних коштів, марнотратства, зловживання службовим становищем та інших порушень фінансово-бюджетної дисципліни, які призвели до втрат чи збитків (шкоди), - передачу таких матеріалів до правоохоронних органів;
- визначення умов і причин виникнення порушень законодавства і відхилень, розроблення пропозицій щодо запобігання таким фактам у подальшому, у тому числі шляхом надання пропозицій нормативно-правового та організаційно-методологічного характеру;
- інші заходи, визначені Міністром оборони України відповідно до законодавства.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що перелічені вище норми законодавства надають право відповідачу вимагати від підконтрольної установи усунення встановлених органом внутрішнього аудиту порушень та одночасно передбачають обов`язок керівника підконтрольної установи виконати таку вимогу та забезпечити вжиття відповідних заходів реагування направлених на усунення встановлених аудитом порушень, що по суті спростовує твердження відповідача про те, що його вимоги є лише рекомендаціями та не підлягають обов`язковому виконанню.
Лист вимога Західного управління внутрішнього аудиту та контролю МО України № 234/5/121 від 16.02.2017 року в даному випадку, носять характер вимоги і підлягають виконанню. Невиконання вимоги, може привести до настання зазначених у вищезазначеному порядку наслідків (відповідальності).
Обов`язковою ознакою рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути оскаржене до суду, є те, що воно безпосередньо породжує певні правові наслідки для суб`єкта відповідних правовідносин і має обов`язковий характер. Висновки, викладені в аудиторському звіті, як і висновки на коментарі до вказаних висновків, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Водночас, судження Управління про порушення підконтрольним суб`єктом вимог законодавства є висновками тільки цього органу, зазначення яких в аудиторському звіті не суперечить чинному законодавству. Такі висновки аудиторського звіту, як і висновки на коментарі до цього звіту, можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки аудиторського звіту.
У постанові ВСУ № 5-50-15від 09.07.2015 у справі за заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року встановлено вимоги до офіційного документа.
Верховний Суд України зазначив, що у відповідності із Законом України від 02.10.1992 № 2657-ХІІ Про інформацію документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а інформація будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 цього Закону).
Цивільний процесуальний кодекс України 2004 року до фактів, що мають юридичне значення, відносить ті з них, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (стаття 256 Кодексу).
Примітка до статті 358 Кримінального кодексу України під офіційним документом розуміє документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи-докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм і містять передбачені законом реквізити.
Таким чином, при встановленні ознак офіційного документа, як предмета, слід керуватися такими критеріями:
1) документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами;
2) зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.
Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.
Порядок проведення внутрішнього аудиту підрозділами Служби внутрішнього аудиту Збройних Сил України, затверджений Наказом Міністра оборони України від 14.11.2012 року №753, передбачає норми, які регулюють процедуру розгляду скарг на дії аудиторів та керівників підрозділів Служби, звернення до суду в яких відсутнє.
У даному випадку, чинним законодавством, не передбачено претензійно-позовного порядку відшкодування збитків, тобто не передбачено процедури відшкодовування збитків у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, та правильності їх обчислення судом, який би розглядав такий позов, а, відтак, позивачем обрано вірний та єдиний спосіб захисту, що узгоджується з положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що звернення до суду фізичних осіб та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин гарантовано.
Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
У Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп роз`яснено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод.
При цьому, суд врахував, що в рішенні Конституційного суду України від 09.07.2002 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кампус Коттонклаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої ст. 124 Конституції України (справа № 1-2/2002) в п. 3 зазначено, що положення частини другої ст. 124 Конституції України треба розглядати у системному зв`язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у т.ч. судовий захист. Для забезпечення судового захисту Конституція України у ст. 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами. Із змісту частини другої ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням.
Суд першої інстанції при ухвалення рішення врахував постанову Верховного Суду України від 10.09.2013 №21-237а13, але при цьому зазначив, що не погодившись з результатом внутрішнього фінансового аудиту та рекомендаціями аудиторського звіту, позивач подав адміністративний позов без застосування адміністративного оскарження вимог аудиторського звіту, що узгоджується з вимогами діючого законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Суд першої інстанції не погодившись з єдиною позицією відповідача у даній справі, яка полягає лише у відсутності підстав для задоволення позову з тих мотивів, що оскаржувана лист-вимога не порушує прав позивача, оскільки має рекомендаційний характер, є листом нагадуванням та, навпаки, суд виходив з того, що лист вимога Західного управління внутрішнього аудиту та контролю МО України № 234/5/121 від 16.02.2017 року, винесена відповідачем за результатами внутрішнього аудиту, породжує для позивача як для установи, що перебуває у сфері управління вказаного органу, обов`язок з його виконання, у зв`язку з чим, виходячи із завдань адміністративного судочинства, встановлених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до суду та, відповідно, виходячи із положень статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, скасована.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога щодо відшкодування завданих збитків, за встановленими по справі обставинами, може бути окремим предметом розгляду в судовому порядку.
Щодо висновку про завищення обсягів кількості та вартості отриманих послуг з харчування особового складу чергового підрозділу гарнізону на загальну суму 4 209 681 грн 89 коп. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
29 березня 2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №426 Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, якою затверджено норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та встановлений вичерпний перелік військовослужбовців, які мають право на харчування за рахунок держави,
Підпунктом "н" пункту 1 приміток до "норми № 1 - загальновійськова" встановлено норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 426, за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема згідно примітки 1 до Норми № 1 Постанови № 426 військовослужбовці офіцерського складу, військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у тому числі військовослужбовці Держспецзв`язку, особи рядового, начальницького складу і працівники авіації ДСНС, Національної гвардії під час несення бойового чергування, добового чергування, варти та у разі призначення до складу добового наряду, перебування в польових умовах (в таборах, на навчаннях, маневрах) під час відпрацювання завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки, а військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, крім того під час перебування в навчальних військових частинах (центрах).
На підставі розпорядження Начальника Генерального штабу Збройних Сил України, переданого технічними засобами оповіщення, 03 березня 2014 року військова частина НОМЕР_2 приведена у вищу ступінь бойової готовності.
Пунктом 6 Розпорядження начальника штабу першого заступника командувача військ п 6. оперативного командуванню Північ від 04.03.2014 року № 186/2/232 передбачало «Забезпечити безкоштовне трьохразове харчування офіцерів та військовослужбовців військової служби, визначених військових частин за контрактом шляхом віддачі наказів командирами військових частин, щодо включення добового наряду для підсилення чергового підрозділу».
Командування військової частини виконало вимоги розпорядження Начальника Генерального штабу Збройних Сил України, переданого технічними засобами оповіщення, 03 березня 2014 року та розпорядження начальника штабу першого заступника командувача військ оперативного командування Північ від 04.03.2014 року № 186/2/232 в повному обсязі з встановленими обмеженнями.
Наказом командира від 03.03.2014 року № 157 весь особовий склад військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 був переведений на казарменний стан та організовано їх харчування відповідно до норм продовольчого забезпечення.
Особовий склад частини, за винятком особового складу добового наряду, визначеного пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23 грудня 2013 року № 1423 Про організацію служби військ та бойового навчання у 2014 році, додатково призначено в склад добового наряду у складі чергового підрозділу гарнізону.
Для підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи долучено відомості про включення в склад добового наряду особового складу частини, за винятком особового складу добового наряду у складі чергового підрозділу гарнізону.
Матеріалами справи підтверджується, що у військовій частині НОМЕР_2 щодобово віддавався наказ (про склад добового наряду), в якому зазначався черговий підрозділ гарнізону, а відтак черговий підрозділ гарнізону є добовим нарядом військової частини.
За вище вказаних обставин, особовий склад військової частини НОМЕР_2 правомірно був зарахований на котлове постачання згідно з вимогами пункту л примітки 1 до Норми № 1 Норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 426.
Постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2003 року № 824-019 затверджені Норми харчування військовослужбовців Збройних сил України, інших військових формувань, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, ліцеїстів військових ліцеїв і ліцеїв з посиленою військово-фізичною підготовкою на воєнний час, а саме прим 1., підпункту а) Норми № 1 для діючих угрупувань військ (сил) передбачає, що за рахунок держави забезпечується харчування військовослужбовці військових частин та з`єднань діючого угрупування військ (сил) Збройних Сил.
Відповідно до абзацу 3 та 4 частини 1 статті 1 Закону України № 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України № 2232-XII для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
У частині 4 статті 3 Закону № 3543-XII зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію. Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в постанові від 16 лютого 2015 у справі № 800/582/14.
Суд апеляційної інстанції врахувавши викладене вище, погоджується з висновком суду першої інстанції, а саме, що на сьогодні в Україні діє особливий періоду, а військова частина НОМЕР_2 приведена у вищу ступінь бойової готовності ПОВНА та переведена на штат воєнного часу, а відтак до даних правовідносин застосовуються Норми харчування військовослужбовців Збройних сил України, інших військових формувань, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, ліцеїстів військових ліцеїв і ліцеїв з посиленою військово-фізичною підготовкою на воєнний час, що передбачають необхідність забезпечення харчування військовослужбовців за рахунок держави, а відтак вимога відповідача про відшкодування завданих збитків в частині, а саме у сумі 4 209 681 грн 89 коп є протиправною.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243,308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року у справі №813/364/17 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у випадку відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст постанови складений 27 грудня 2017 року.