Справа № 816/2056/17
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/2056/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Крутько О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2017 року ОСОБА_2 /надалі - позивач/ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Полтавській області /надалі - відповідач/ про визнання протиправною та скасування відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та земель не наданих у власність та постійне користування за межами населених пунктів на території Землянківської сільської ради Полтавської області, кадастровий номер :00:006:0011, викладену у листі від 31.10.2017 № 14767/6-17; зобов'язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та земель не наданих у власність та постійне користування за межами населених пунктів на території Землянківської сільської ради Полтавської області, кадастровий номер :00:006:0011.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що відповідачем безпідставно відмовлено у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та земель не наданих у власність та постійне користування за межами населених пунктів на території Землянківської сільської ради Полтавської області, кадастровий номер :00:006:0011, оскільки ОСОБА_2 в повній мірі усунув зауваження, на які містяться посилання у листах ГУ Держгеокадастру у Полтавській області.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. У письмових запереченнях, що надійшли до суду, представник відповідача зазначав, що позивачем землевпорядна документація не приведена у відповідність чинному законодавству, у зв'язку із чим при наданні оскаржуваної відмови відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Наказом ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області від 24.11.2015 року № 2698/0/75-15-СГ надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,5000 га для ведення фермерського господарства в оренду на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області за межами населених пунктів /а.с. 32/.

Проект на замовлення ОСОБА_2 виготовлено у 2015 році сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 /а.с. 24-51/.

Після цього з приводу затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 до відповідача звертався неодноразово: 14.01.2016, 23.02.2016, 31.03.2016, 01.09.2016, 23.09.2016 /а.с. 86, 90-92 зворот/.

На зазначені звернення отримував відмови у затвердженні проекту землеустрою, усі з яких (за винятком відмови від 07.10.2016 року) не стосувалися форми власності землі та не містили будь-яких посилань на колективну власність. Натомість ці відмови ґрунтувалися питаннями про віднесення ґрунтів земельної ділянки до категорії особливо цінних, а також істотних умов договору оренди.

29.11.2016 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель, не наданих у власність та постійне користування, за межами населених пунктів на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, кадастровий номер :00:006:0011, та передачу відповідної земельної ділянки в оренду терміном на 7 років /а.с.93/.

За результатами розгляду заяви позивача ОСОБА_3 управлінням Держгеокадастру у Полтавській області надано відповідь, оформлену листом від 15.12.2016 № 10786/6-16 /а.с. 80/. У вказаному листі зазначено, що за інформацією, наданою відділом Держгеокадастру у Глобинському районі Полтавської області, земельна ділянка, передбачена до відведення громадянину ОСОБА_2 відноситься до земель колективної власності, відповідно до державного акта на право колективної власності на землю, виданого КСП "Ім. Котовського".

Позивач оскаржив відмову ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області, оформлену листом від 15.12.2016 № 10786/6-16, до Полтавського окружного адміністративного суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2017 у справі № 816/578/17 позов задоволено частково, зокрема, рішення ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладене у листі від 15.12.2016 № 10786/6-16, про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 визнано протиправним та скасовано; зобов'язано ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 29.11.2016 про затвердження проекту землеустрою з урахуванням висновків суду /а.с. 15-18/.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2017 у справі № 816/578/17 залишено без змін в частині визнання протиправним та скасування ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладене у листі від 15.12.2016 № 10786/6-16, про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 та зобов'язання ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 29.11.2016 про затвердження проекту землеустрою з урахуванням висновків суду /а.с. 19-22/.

17.10.2017 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель, не наданих у власність та постійне користування, за межами населених пунктів на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, кадастровий номер :00:006:0011, та передачу відповідної земельної ділянки в оренду терміном на 7 років /а.с. 83/.

На виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2017 у справі № 816/578/17 ОСОБА_3 управлінням Держгеокадастру у Полтавській області розглянуто заяву ОСОБА_2 від 29.11.2016 про затвердження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель, не наданих у власність та постійне користування, за межами населених пунктів на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, кадастровий номер :00:006:0011, та передачу відповідної земельної ділянки в оренду терміном на 7 років.

За результатами розгляду зазначеної заяви ОСОБА_2 від 29.11.2016 ОСОБА_3 управлінням Держгеокадастру у Полтавській області надано відповідь, оформлену листом від 31.10.2017 № 14767/6-17, у якій відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та запропоновано звернутися до розробника землевпорядної документації для приведення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства України /а.с. 84-85/.

Позивач не погодився із відмовою у затвердженні проекту землеустрою та оскаржив її до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку відмові ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, яка оформлена листом від 31.10.2017 №14767/6-17, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту ґ) частини 2 статті 25 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документації із землеустрою.

За приписами частини 2 статті 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Абзацом 1 частини 3 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 6 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Відповідно до частини 10 статті 123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються, зокрема, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 13 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Частиною 3 статті 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва III - V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Судом встановлено, що наданий на затвердження проект землеустрою містить матеріали, визначені статтею 50 Закону України "Про землеустрій".

Проект розроблено сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_5 (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 010229 від 22.08.2013) /а.с. 37/.

Відділом Держгеокадастру у Глобинському районі Полтавської області видано висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно з яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель, не наданих у власність та постійне користування, за межами населених пунктів на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, кадастровий номер :00:006:0011 /а.с. 50 зворот-51/.

Щодо підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, що викладені у листі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 31.10.2017 № 14767/6-17, суд зазначає наступне.

Згідно із вказаним листом в представленому ОСОБА_2 на розгляд та затвердження проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки потребують уточнення щодо:

- угідь, якими представлена земельна ділянка (проект землеустрою передбачає відведення земельної ділянки за рахунок ріллі; відповідно до Технічної документації по перерозподілу земель між землевласниками та землекористувачами, Проекту роздержавлення і приватизації земель контур 218 площею 5,8 га - тракторна бригада; в агрохімічному паспорті поля земельної ділянки за № 054881 відсутня інформація щодо виду угідь);

- віднесення (не віднесення) земельної ділянки до особливо цінних земель з урахуванням вимог статті 150 Земельного кодексу України;

- обмежень у використанні земельної ділянки (перелік обмежень у використанні земельної ділянки без номеру та дати за підписом інженера-землевпорядника ОСОБА_6 - інше обмеження 2,5 га; у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-016 від 12.01.2016 відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані). Крім того, Технічну документацію по перерозподілу земель між землевласниками та землекористувачами, Проект роздержавлення і приватизації земель - розміщення земельної ділянки відносно господарських дворів - уточнити дані щодо їх санітарно-захисних зон.

Також долучити до Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності.

Довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, передбачену в складі проекту землеустрою статтею 50 Закону України "Про землеустрій", надати на площу, яка запроектована до відведення.

Земельна ділянка площею 2,500 га представлена чорноземами типовими малогумусними та чорноземами сильнореградованими, середньосуглинковим (53 д). Так як грунти агрогрупи з шифром 53д відносяться до особливо цінних земель, то Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідно подати на обов"зкову державну експертизу.

Стосовно зазначених зауважень у листі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 31.10.2017 № 14767/6-17, суд зазначає наступне.

Згідно з відомостями з ОСОБА_1 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.01.2016 № НВ-016 земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:0011, розташована на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, площею 2,500 га представлена угіддями: рілля /а.с. 52-54/.

Полтавською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" 23.12.2015 видано висновок по характеристиці грунтового покриву земельної ділянки, що відводиться в оренду гр. ОСОБА_2 на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, згідно з яким на даній земельній ділянці виділені чорноземи глибоко залишково слабосолонцюваті середньосуглинкові, які входять в агровиробничу групу грунтів: типові слабогумусовані середньосуглинкові та їх комплекси з осолоділими грунтами до 30 % (шифр агрогрупи 52д, на площі 2,5000 га, бал бонітету 44). Відповідно до статті 150 Земельного кодексу України та наказу Державного комітету по земельних ресурсах від 2003 № 245 "Про затвердження переліку особливо цінних грунтів" ґрунти агрогрупи 52д не відносяться до особливо цінних /а.с. 34 зворот-35/.

Щодо уточнення обмежень у використанні земельної ділянки суд зазначає, що проект землеустрою містить перелік обмежень у використанні земельної ділянки за підписом інженера-землевпорядника ОСОБА_6 у якому охоронні та санітарно-захисні зони навколо об"єкта відсутні /а.с. 41-42/.

Судом встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 містить довідку з державної статистичної звітності про наявність земель, які не використовуються на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області станом на 01.07.2015 річного звіту по формі 6-зем від 14.11.2015 № 1609-99.3-6/28-15, яка видана відділом Держгеокадастру у Глобинському районі Полтавської області /а.с. 34/.

Суд зазначає, що вказана довідка містить інформацію про загальну кількість земель запасу, що не надані у власність та постійне користування в межах населених пунктів на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, в тому числі на площу, яка запроектована до відведення ОСОБА_2

При цьому, відповідачем не ставиться під сумнів інформація, що викладена у вищевказаній довідці.

Слід зазначити, що довідка видається зокрема місцевими управлінням Держгеокадастру за заявою зацікавлених осіб. В даному випадку довідку з державної статистичної звітності ОСОБА_2 видана відділом Держгеокадастру у Глобинському районі Полтавської області, тобто структурним підрозділом ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Отже, вищевказана довідка містить необхідну інформацію державної статистичної звітності з земельних ресурсів щодо земельної ділянки, яка запроектована до відведення ОСОБА_2, у зв'язку із чим відповідач безпідставно вимагає від ОСОБА_2 таку довідку.

Слід зазначити, що відповідач у всіх своїх попередніх відмовах у затвердженні ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не посилався на недоліки, викладені у у листі від 31.10.2017 № 14767/6-17.

Таким чином, зауваження ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладені у листі від 31.10.2017 № 14767/6-17, є безпідставними.

Суд зазначає, що у рішенні ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 31.10.2017 № 14767/6-17 відсутнє будь - яке посилання на норму чинного законодавства, яка порушена позивачем під час звернення з клопотанням про затвердження проекту землеустрою.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що відмова у затвердженні проекту землеустрою, викладена у листі ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області від 30.10.2017 №14767/6-17, не відповідає вимогам чинного законодавства та ґрунтується на довільному трактуванні відповідачем положень законів і прийнятих у відповідності до них нормативно-правових актів.

Відтак, відповідну відмову належить визнати протиправною та скасувати, а позов ОСОБА_2 у цій частині - задовольнити.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та земель не наданих у власність та постійне користування за межами населених пунктів на території Землянківської сільської ради Полтавської області, кадастровий номер :00:006:0011, суд зважає на таке.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За правовою позицією Конституційного Суду України "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзаци другий, третій підпункту 3.1 пункту 3 Рішення від 27.01.2010 №3-рп/2010).

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету ОСОБА_7 Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту", ухваленої на 114-й сесії 12.05.2004, передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов'язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов'язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов'язок розв'язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А відповідно до частин першої, другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу положень пункту 2 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

А відповідно до пункту 3 частини другої статті 162 названого Кодексу, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання органу державної влади прийняти рішення, і це прямо передбачено наведеними вище положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому аналіз зазначених норм свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідності їх відновлення.

Порушення права пов'язано з позбавленням особи можливості здійснювати (реалізувати) свої права повністю або частково, що є підставою для звернення такої особи за захистом своїх прав до суду із застосуванням відповідних способів захисту.

Зміст поняття "охоронюваний законом інтерес" розкрито у Рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004, відповідно до якого дане поняття потрібно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У спірних відносинах права позивача порушено відмовою ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та земель не наданих у власність та постійне користування за межами населених пунктів на території Землянківської сільської ради Полтавської області, кадастровий номер :00:006:0011. При цьому суд враховує, що відповідач відмовляв ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою неодноразово з різних підстав.

Таким чином, зобов'язання відповідача повторно розглянути проект землеустрою, з огляду на зайняту відповідачем позицію у спорі, не призведе до одержання позивачем бажаного результату та не гарантує останній належний і ефективний засіб правого захисту.

Ухвалення судом суто формального рішення про зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою не відповідатиме змісту і суті правосуддя як такого та у подальшому може бути підставою для звернення позивача до Європейського Суду з прав людини із заявою про порушення Україною вимог статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З приводу посилань відповідача на те, що прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою є дискреційним повноваженням ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області, а тому суд не може втручатись у вільний розсуд (дискрецію) субєкта владних повноважень, суд звертає увагу на таке.

Дискреційними є повноваження державних органів обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку дійсно суд не в праві зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде легітимним (законним).

У спірних відносинах дискреційне повноваження відповідача полягає у виконанні останнім вимог частини 6 статті 123 Земельного кодексу України, згідно з якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Суд звертає увагу на те, що дана норма не містить альтернативи. Натомість нею передбачено, що за наявності погодженого проекту землеустрою компетентний орган у двотижневий строк з дня його отримання має прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у користування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Отже, суб'єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб'єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.

У контексті наведеного суд вкотре акцентує увагу на тому, що питання відповідності проекту землеустрою вимогам статті 50 Закону України "Про землеустрій" перевіряються саме на стадії погодження відповідного проекту землеустрою, а не його затвердження. Так, на даній стадії статтею 186-1 Земельного кодексу України передбачено право компетентного органу відмовити розробнику у погодженні проекту землеустрою та право розробника повторно звернутись з відповідною заявою після усунення недоліків землевпорядної документації.

У свою чергу, частиною 14 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, безпосередньо у Земельному кодексі України визначено, що у разі відмови компетентного органу у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність відповідне питання вирішується судом.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим, як визначено частинною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в ході судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про наявність обґрунтованих підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою та наданні позивачу у оренду земельної ділянки.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зобовязання відповідача затвердити проект землеустрою.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2

Позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про зобов"язання ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Полтавській області у місячний строк з дня набрання постановою законної сили подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про її виконання.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з приписами пункту 4 частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України постанова складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

З огляду на вищевикладене, з метою відновлення порушених прав позивача, на виконання завдань адміністративного судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі та зобов"язати ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Полтавській області у місячний строк з дня набрання постановою законної сили подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про її виконання.

Також суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем ОСОБА_2 при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1280 грн. і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1280 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та земель не наданих у власність та постійне користування за межами населених пунктів на території Землянківської сільської ради Полтавської області, кадастровий номер :00:006:0011, викладену у листі ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Полтавській області від 31.10.2017 № 14767/6-17.

Зобов'язати ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Полтавській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та земель не наданих у власність та постійне користування за межами населених пунктів на території Землянківської сільської ради Полтавської області, кадастровий номер :00:006:0011.

Зобов'язати ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Полтавській області у місячний строк з дня набрання постановою законної сили подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про її виконання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Полтавській області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1280 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2017 року.

Суддя А.Б. Головко