Справа № 815/4041/17
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4041/17

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В. Час і місце ухвалення: 12:17, м.Одеса Дата складання повного тексту: 02.10.2017р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі за позовом дочірнього підприємства Корпорації «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року дочірнє підприємство Корпорації «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22 травня 2017 року №.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 22.05.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на 52751180 грн. Стягнуто з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір у сумі 791267,70 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Головне управління ДФС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нову постанову, якою позов дочірнього підприємства Корпорації «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)» залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам податкового органу, що послуги працевлаштування фізичних осіб (моряків), які надавались ДП Корпорації «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)» на адресу нерезидентів, не можуть вважатися послугами з надання персоналу та суттєво відрізняються від даного виду діяльності у звязку з тим, що відповідні фізичні особи (моряки) не знаходились у трудових відносинах з ДП Корпорацією «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)». Судом не враховано, що головна особливість надання послуги з надання персоналу полягає в тому, що підприємство, що надає ці послуги, трудових відносин з своїм персоналом не розриває, а може лише тимчасово відряджати його на нове підприємство.

ДП Корпорація «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін. Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що послуги, які надаються підприємством нерезидентам, не оподатковуються ПДВ за ставкою 20%, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем з порушенням строків давності, встановлених п.102.1 ст.102 ПК України, а також врахував закріплений в ПК України принцип презумпції правомірності дій платника податку.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Предметом спору є податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 22 травня 2017 року №, яким ДП Корпорація «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)» збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на 52751180 грн. (в т.ч. за основним платежем 42200944 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 10550236 грн.).

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі акту від 03.05.2017р. №384/15-32-14-01/2251608 «Про результати планової виїзної перевірки Дочірнього підприємства Корпорації «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)», код за ЄДРПОУ 2251608, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., валютного законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.», яким зафіксовано порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 44297490 грн. (у т.ч. по періодах: в січні 2014 року - 580527 грн.; в лютому 2014 року - 726695 грн.; в березні 2014 року - 789324 грн.; в квітні 2014 року - 829324 грн.; в травні 2014 року - 856403 грн.; в червні 2014 року - 859186 грн.; в липні 2014 року - 878534 грн.; в серпні 2014 року - 989091 грн.; в вересні 2014 року - 940626 грн.; в жовтні 2014 року - 941150 грн.; в листопаді 2014 року - 758038 грн.; в грудні 2014 року - 799611 грн.; в січні 2015 року - 818872 грн.; в лютому 2015 року - 1407368 грн.; в березні 2015 року - 1187580 грн.; в квітні 2015 року - 1065551 грн.; в травні 2015 року - 1064783 грн.; в червні 2015 року - 1063608 грн.; в липні 2015 року - 1088200 грн.; в серпні 2015 року - 1064030 грн.; в вересні 2015 року - 1079563 грн.; в жовтні 2015 року - 1605889 грн.; в листопаді 2015 року - 1637459 грн.; в грудні 2015 року - 1723567 грн.; в січні 2016 року - 1720797 грн.; в лютому 2016 року - 1808939 грн.; в березні 2016 року - 1798060 грн.; в квітні 2016 року - 1730288 грн.; в травні 2016 року - 1765435 грн.; в червні 2016 року - 1696864 грн.; в липні 2016 року - 1449394 грн.; в серпні 2016 року - 1508266 грн.; в вересні 2016 року - 1513381 грн.; в жовтні 2016 року - 1473880 грн.; в листопаді 2016 року - 1494879 грн.; в грудні 2016 року - 1582328 грн.).

Зокрема, в акті перевірки від 03.05.2017р. №384/15-32-14-01/2251608 зазначено, що ДП Корпорація «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)» не включило до складу рядку 1 Декларації «операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів» суми ПДВ від реалізації послуг з працевлаштування громадян України на роботу за кордоном на підставі зовнішньоекономічних контрактів: договору про надання посередницьких послуг з пошуку та підбору моряків від 01.04.2012р. №2012/1, укладеного між ДП Корпорація «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)» (ОСОБА_2) та компанією ОСОБА_1 Ю-КЕЙ ЛІМІТЕД («V.SHIPS UK LIMITED») (Принципал); договору про укомплектування суден особовим складом (найм екіпажу) від 26.04.2010р. №04/2010, укладеного між ДП Корпорація «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)» (ОСОБА_2) та компанією «FAIRSKY SHIPPING AND TRADING S.A.» (Судновласник/Менеджер); договору про надання посередницьких послуг з пошуку та підбору моряків від 15.01.2013р. №2013/01-1, укладеного між ДП Корпорація «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)» (ОСОБА_2) та компанією «SIA DUNA MARINE SHIPMANAGEMENT» (Менеджер). З посиланням на те, що фізичні особи (моряки), які працевлаштовувались ДП Корпорацією «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)» за кордоном на підставі вказаних договорів, згідно наданих до перевірки документів, не являються працівниками позивача та не отримували від даного підприємства заробітну плату чи будь-яких інших виплат, тому послуги з працевлаштування фізичних осіб (моряків), які надавались позивачем нерезидентам, не можуть вважатися послугами з надання персоналу в розумінні п.14.1.183 п.14.1 ст.14 ПК України, які не являються обєктом оподаткування у відповідності до п.185.1 ст.185 Кодексу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ДП Корпорація «В.ШІПС» «ОСОБА_1 (Україна)» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22 травня 2017 року №, дійшов висновку, що доводи відповідача, викладені в акті перевірки, стосовно того, що послуги з працевлаштування фізичних осіб (моряків) за кордон не можуть вважатися послугами з надання персоналу через відсутність трудових відносин між моряками та позивачем є безпідставними, оскільки перелік вимог, яким повинні відповідати послуги з надання персоналу, відповідно до пп.14.1.183 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню, і вказана норма Кодексу не містить такої вимоги як обовязковість перебування фізичної особи у трудових відносинах з постачальником послуг. Також, судом першої інстанції враховано, що фінансово-господарські відносини у рамках контрактів від 26.04.2010р. №04/2010 (контрагент FAIRSKY SHIPPING AND TRADING S.A.) та від 01.04.2012р. №2012/1 (контрагент V.SHIPS UK LIMITED) досліджувалися податковим органом під час проведення перевірки у 2012 році, результати якої оформлено актом від 09.10.2012р. №1643/22-02/22516081, яким не зафіксовано порушення ДП Корпорацією «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України щодо заниження суми ПДВ від реалізації послуг з працевлаштування громадян України на роботу за кордоном на підставі зазначених зовнішньоекономічних контрактів. Суд першої інстанції дійшов висновку, що податковим органом допущено множинне трактування прав та обовязків платника податків на виконання одних і тих же норм податкового законодавства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що основним видом діяльності ДП Корпорації «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)» є діяльність агентств працевлаштування (КВЕД 78.10). Позивач здійснює свою господарську діяльність на підставі ліцензії Міністерства праці та соціальної політики України серії АВ №547298 від 05.10.2010р. та відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», Закону України «Про зайнятість населення», Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1060.

У перевірений період підприємство проводило пошук та підбір моряків і надавало персонал субєктам господарювання-нерезидентам на виконання умов договорів:

- договору про надання посередницьких послуг з пошуку та підбору моряків від 01.04.2012р. №2012/1, укладеного між ДП Корпорацією «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)», як Агентом, та ОСОБА_3ШІПС Ю-КЕЙ ЛІМІТЕД («V.SHIPS UK LIMITED»), як Принципалом, за умовами якого ОСОБА_2 надає посередницькі послуги з пошуку та підбору моряків на судна, які знаходяться в управлінні Принципала, відповідно до заявок Принципала на умовах даного Договору; (т.1 а.с.30-39)

- договору про укомплектування суден особовим складом (найом екіпажу) від 26.04.2010р. №04/2010, укладеного між ДП Корпорацією «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)», як Агентом, та ОСОБА_3 «FAIRSKY SHIPPING AND TRADING S.A.», як Судновласником/Менеджером, за умовами якого Судновласники/Менеджери призначають Агентів, а ОСОБА_2 дають свою згоду на виконання обовязків ОСОБА_2 з укомплектування суден особовим складом без ексклюзивних прав з метою постачання таких моряків командного і рядового складу на такі судна, як Судновласники/Менеджери можуть час від часу вирішувати, на період і на умовах, визначених цим Договором; (т.1 а.с.40-56)

- договору про надання посередницьких послуг з пошуку та підбору моряків від 15.01.2013р. №2013/01-1, укладеного між ДП Корпорацією «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)», як Агентом, та ОСОБА_3 «SIA DUNA MARINE SHIPMANAGEMENT», як Менеджером, за умовами якого Менеджери призначають Агентів (без ексклюзивних прав), а ОСОБА_2 погоджуються здійснювати посередництво у працевлаштуванні моряків командного і рядового складу на судна за заявками Менеджерів, в період і на умовах, визначених цим Договором. (т.1 а.с.57-68)

Відповідно до умов вказаних зовнішньоекономічних контрактів позивач здійснює посередництво у працевлаштуванні моряків (надання персоналу) на судна за заявками замовників-нерезидентів. У рамках цих договорів позивач здійснює пошук та підбір персоналу (кваліфікованих моряків командного і рядового складу) за заявками іноземних замовників. Моряки, підбір яких здійснило ДП Корпорацією «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)», і які відповідають вимогам іноземного партнера, укладають з таким нерезидентом трудові контракти.

За результатами виконання вказаних договорів їх сторонами складалися акти прийому-передачі робіт, виконаних ДП Корпорацією «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)», зауважень щодо достатності та правильності оформлення яких акт перевірки від 03.05.2017р. №384/15-32-14-01/2251608 не містить.

На підставі п.п. «г» п.186.3 ст.186 Податкового кодексу України, з врахуванням того, що місце постачання послуг знаходиться за межами території України, ДП Корпорація «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)» декларувало вказані операції як такі, що не є обєктом оподаткування ПДВ.

В акті перевірки Головне управління ДФС в Одеській області дійшло висновку, що послуги з надання персоналу (послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном), які надавалися позивачем компаніям-нерезидентам, підлягають оподаткуванню податком на додану вартість в Україні за ставкою 20%.

При цьому, свою позицію податковий орган в апеляційній скарзі обґрунтовує тим, що послуги працевлаштування фізичних осіб (моряків), які надавалися позивачем, не можуть вважатися послугами з надання персоналу, так як фізичні особи (моряки) не знаходилися у трудових відносинах з ДП Корпорацією «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)». Апелянт зазначає, що головною особливістю послуги з надання персоналу є те, що підприємство, яке надає відповідні послуги, трудові відносини з своїм персоналом не розриває, а може лише тимчасово відряджати його на нове підприємство.

Згідно п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.п. «г» п.186.3 ст.186 Податкового кодексу України місцем постачання послуг з надання персоналу, у тому числі якщо персонал працює за місцем здійснення діяльності покупця, вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як субєкт господарювання або у разі відсутності такого місця місце постійного чи переважного його проживання.

Згідно п.п.14.1.183 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, послуга з надання персоналу - господарська або цивільно-правова угода, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

Вказаною нормою Кодексу визначено вичерпний перелік вимог, яким повинні відповідати операції з послуг про надання персоналу, а саме: надання відповідних послуг повинно бути оформлено господарською або цивільно-правовою угодою; постачальниками та отримувачами послуги можуть бути як резиденти, так і нерезиденти; постачальник послуги направляє у розпорядження отримувача послуги одну або декілька фізичних осіб для виконання визначених угодою функцій; угода про надання послуг із надання персоналу може супроводжуватися укладанням фізичними особами трудової угоди або контракту з отримувачем послуг.

При цьому, а ні в п.п.14.1.183 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, а ні в іншій нормі податкового законодавства відсутня регламентація того, які відносини повинні існувати між особою, яка надає персонал, і персоналом, що надається. Також, відсутні вимоги щодо того, у якій формі відповідні відносини закріплюються.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нормативно-правові акти, якими керувалося Головне управління ДФС в Одеській області при формулюванні своєї позиції щодо необхідності укладання трудового договору (контракту) між постачальником послуг з надання персоналу та персоналом, що надається.

Зі змісту п.п.14.1.183 п.14.1 ст.14 ПК України не вбачається, що фізичні особи, які направляються позивачем у розпорядження компаній-нерезидентів, мають бути працівниками позивача та перебувати з ним у трудових відносинах.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, позивач укладав з фізичними особами (моряками) цивільно-правові договори про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, які надавалися ним під час перевірки контролюючому органу.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що ДП Корпорацією «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)» дотримано вимоги п.п.14.1.183 п.14.1 ст.14 ПК України, зокрема: правовідносини з надання персоналу між іноземними замовниками та позивачем оформлено письмовими зовнішньоекономічними контрактами; постачальник послуг є резидентом, зареєстрованим і діючим відповідно до законодавства України, а отримувачі послуг нерезидентами, зареєстрованими і діючими відповідно до законодавства іноземних держав; постачальник послуги за умовами договорів направляє персонал у розпорядження іноземних замовників послуг; умовами договорів між позивачем та іноземними замовниками прямо передбачається порядок укладення трудових договорів між персоналом та отримувачами послуг з надання персоналу.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено, що ліцензійна діяльність ДП Корпорації «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)» з посередництва в працевлаштуванні за кордоном відповідає визначенню терміну «послуга з надання персоналу» у п.п.14.1.183 п.14.1 ст.14 ПК України. Якщо платником ПДВ послуги з надання персоналу, у тому числі якщо персонал працює за місцем здійснення діяльності особи, у розпорядження якої вони направлені, надаються нерезиденту, то така операція не є обєктом оподаткування ПДВ, оскільки місцем постачання таких послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як субєкт господарювання.

Колегією суддів, також, встановлено, що правомірність застосування позивачем положень п.п. «б» п.185.1 ст.185 та п.п. «г» п.186.3 ст.186 Податкового кодексу України до господарських операцій з надання послуг по укомплектуванню суден екіпажами було предметом планової виїзної документальної перевірки ДПІ у Київському районі м. Одеси за період 2011-2012 роки під час якої контролюючим органом, серед іншого, досліджувалися фінансово-господарські відносини у рамках контрактів від 26.04.2010р. №04/2010 та від 01.04.2012р. №2012/1 і не встановлено порушень ДП Корпорацією «В.ШІПС «ОСОБА_1 (Україна)» вимог Податкового кодексу України щодо нарахування та сплати ПДВ (акт перевірки від 09.10.2012р. №1643/22-02/22516081). (т.2 а.с.48-78)

Згідно п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

В оскаржуваній постанові суд першої інстанції, серед іншого, дійшов висновку про порушення Головним управлінням ДФС в Одеській області при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення строків давності, передбачених п.102.1 ст.102 Податковим кодексом України. Зокрема, суд встановив, що відповідач визначив суму податкового зобовязання та штрафних санкцій з податку на додану вартість у тому числі за квітень 2014 року (податкова декларація з ПДВ за квітень 2014 року № НОМЕР_1 від 20.05.2014 року). Граничний строк для подання податкової декларації та сплати ПДВ за квітень 2014 року є 20.05.2014р. Таким чином, відповідач мав право самостійно визначити суму грошових зобов'язань позивача за квітень 2014 року не пізніше 19 травня 2017 року (1095-й день). У звязку з цим, суд дійшов висновку, що на дату винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 22.05.2017р. у відношенні сум податку за квітень 2014 року позивач вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені).

Апеляційна скарга податкового органу не містить спростувань таких висновків суду першої інстанції та аргументів щодо правомірності визначення контролюючим органом періоду нарахування податкових зобовязань.

Факт порушення відповідачем строків, встановлених п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України, на думку колегії суддів, є достатньою підставою для скасування податкового повідомлення-рішення у контексті п.1 ч.2 ст.2 КАС України.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції п.47.1 ст.47 ПК України. Вказана норма Кодексу встановлює перелік субєктів господарювання, які несуть відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах. Однак, ні під час перевірки, а ні під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, відповідач не вказував на наявність порушення позивачем порядку заповнення документів податкової звітності з податку на додану вартість або порушення строків їх подання.

На підставі викладеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 22 травня 2017 року №.

Доводи апеляційної скарги правильність рішення суду першої інстанції не спростовують, містять обґрунтування, яким судом першої інстанції надано правильну правову оцінку, а тому підстав для задоволення скарги та скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

При відкритті провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2017р. відстрочено апелянту сплату судового збору в сумі 870394,47 грн. до ухвалення судового рішення.

Враховуючи те, що апелянт не відноситься до категорії осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору, при зверненні до суду з апеляційною скаргою судовий збір ним не сплачений, а тому з Головного управління ДФС в Одеській області належить стягнути судовий збір у розмірі 870394,47 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) на користь Державної судової адміністрації України (рахунок №0001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: ГУДКСУ у м. Києві, МФО: 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106) несплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції у розмірі 870394 (вісімсот сімдесят тисяч триста девяносто чотири) грн. 47 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.12.2017р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Градовський Ю.М.

ОСОБА_2