Справа № 826/20123/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

21 грудня 2017 року м. Київ № 826/20123/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Катющенко В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Саміт Моторз Україна" про зобов'язання вчинити дії, -

за участю:

від позивача - Жуль Б.С.;

від відповідача - не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Саміт Моторз Україна" допустити Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві до здійснення позапланової перевірки щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, розташованих за адресою: вулиця Електриків, 21 в Подільському районі та проспект Степана Бендери, 24-Б в Оболонському районі міста Києва. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що незважаючи на наявність законних підстав для проведення позапланової перевірки, відповідач перешкоджає посадовим особам позивача приступити до проведення такої перевірки, що зафіксовано відповідними актами. Зазначає, що у позивача відсутня можливість встановити наявність або відсутність порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що можуть створювати реальну загрозу життю та здоров'ю людей, які працюють, перебувають на території, а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі.

Ухвалою суду від 27.11.2017 прийнято до свого провадження адміністративну справу № 826/20123/16 та призначено справу до судового розгляду у судове засідання на 21 грудня 2017 року.

Представник позивача у судовому засідання підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не забезпечив явку уповноваженого представника, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи містяться письмові заперечення проти позову, у яких відповідач зазначив про незаконність та безпідставність позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 21.12.2017 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Наказом Головного управління ДСНС України у м. Києві від 04.11.2016 № 495 "Про проведення планових перевірок" призначено проведення позапланової перевірки приміщень Товариства з обмеженою відповідальністю "Саміт Моторз Україна", розташованих за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 21 в Подільському районі та проспект Степана Бендери, 24-Б в Оболонському районі міста Києва, з метою контролю за виконанням суб'єктом господарювання раніше запропонованих протипожежних заходів вказаних у приписах про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту від 27.10.2015 (проспект Степана Бендери, 24-Б в Оболонському районі міста Києва) та 30.10.2015 (вул. Електриків, 21), виданих за результатами проведення планової перевірки.

Проте, відповідач не допустив позивача до проведення позапланової перевірки на указаних об'єктах, що зафіксовано відповідними актами.

У свою чергу, недопуск відповідачем посадових осіб позивача до проведення перевірки став підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до частини першої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом) здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Частиною третьою статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом) передбачено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Наведені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України кореспондують нормам частини третьої статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діє з 15.12.2017 - здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

З системного аналізу наведених правових норм Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що органи державної влади мають адміністративну процесуальну дієздатність. Водночас, наявність такої процесуальної дієздатності свідчить про можливість суб'єкта владних повноважень мати адміністративні процесуальні права і обов'язки, реалізовуючи їх у встановлений законом спосіб.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об'єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров'ю людей.

Наведеному припису Кодексу цивільного захисту кореспондує підпункт 48 пункту 4 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052 та підпункт 35 пункту 4 Положення про Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у м. Києві, затвердженого наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 04.02.2013 № 3.

Крім того, підпунктом 73 пункту 4 Положення про Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у м. Києві, затвердженого наказом ДСНС України від 04.03.2013 року №3, визначено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань на відповідній території за дорученням ДСНС представляє її інтереси під час розгляду справ у судах.

Отже, у визначених випадках ГУ ДСНС у м. Києві має право виступати позивачем у суді, а також представляти інтереси ДСНС України за її дорученням під час розгляду справ у судах.

Водночас, адміністративна процесуальна дієздатність органів державної влади, у тому числі ГУ ДСНС у м. Києві, не є абсолютною з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, обґрунтовуючи своє право на звернення до суду із вказаним позовом, ГУ ДСНС у м. Києві посилається на пункт 9 розділу ІІІ Порядку проведення планових (позапланових) перевірок щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.11.2015 № 1337, яким, зокрема, передбачено, що посадові особи ДСНС України або її територіальних органів під час здійснення перевірок мають право звертатися у встановленому законом порядку до суду у випадку недопущення посадових осіб ДСНС України або її територіальних органів до проведення перевірки в цілому чи до окремих приміщень об'єкта перевірки, яка здійснюється в установленому законодавством порядку, з вимогою щодо зобов'язання суб'єкта господарювання забезпечити допуск до здійснення перевірки в цілому або частини приміщень об'єкта перевірки.

Тобто, наявність повноважень на звернення до суду із вказаним позовом ГУ ДСНС у м. Києві обґрунтовує посиланням на приписи підзаконного акту, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно частини третьої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом до суду, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом до суду, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Згідно частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом до суду, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

При цьому в силу положень частини п'ятої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом до суду, адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Отже, наведені норми процесуального закону в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом до суду, обмежували адміністративну процесуальну дієздатність суб'єкта владних повноважень можливістю звернення до адміністративного суду виключно у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Згідно з частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15.12.2017, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15.12.2017 передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною четвертою статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15.12.2017 встановлено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

Таким чином, наведені норми процесуального закону обмежують адміністративну процесуальну дієздатність суб'єкта владних повноважень можливістю звернення до адміністративного суду виключно у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 року №12-рп/98 у справі у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство"), суд вважає за необхідне зазначити, що термін "закон" є значно вужчим від терміну "законодавство" та, відповідно, не включає в себе також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Крім того, суд звертає увагу, що у рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" надано визначено принципу "належного урядування", який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

За таких обставин, ні Кодексом цивільного захисту України, ні іншим нормативно-правовим актом, що має силу закону або вищу від нього юридичну силу, не передбачено право ДСНС України та її територіальних органів на звернення до суду саме з позовом до юридичної особи про зобов'язання допустити працівників до проведення перевірки. У той час як приписи підзаконного акту, хоча й містять відповідне повноваження ГУ ДСНС у м. Києві, однак не мають необхідного визначеного як Конституцією України, так і Кодексом адміністративного судочинства України, правового статусу та юридичної сили.

Також, суд звертає увагу на те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 №169-р, яке набрало чинності 21.05.2017, скасовано, зокрема, підпункт 1 пункту 1 наказу МВС України від 02.11.2015 № 1337, саме яким затверджено Порядок, як такий, що не відповідає Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність належної у позивача дієздатності на звернення до суду із вказаним позовом. При цьому на необхідність з'ясування та перевірки правових підстав звернення територіальних органів ДСНС України з аналогічними позовними вимогами до адміністративного суду вказав і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 09.11.2017 у справі №821/2205/16.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Оскільки обов'язок допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю) встановлений у статті 11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", а за наслідками невиконання такого обов'язку суб'єктом господарювання позивач не наділений повноваженнями на звернення до адміністративного суду із позовом про зобов'язання допустити посадових осіб до проведення перевірки, у суду наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з відсутністю адміністративної процесуальної дієздатності Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м.Києві на звернення до суду з даним позовом.

Керуючись ч. 4 ст. 5, п. 5 ч. 1 ст. 19, ст. ст. 43, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Саміт Моторз Україна" про зобов'язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 240 КАС України ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена. Згідно ч. 1 ст. 295 та ч. 1 ст. 297 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко