Справа № 804/8521/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2017 р. Справа № 804/8521/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Криворізької північної обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 9204/1301 від 19.05.2016 року, винесене Криворізькою північною обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 документально підтверджені судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 551,21 грн.
Позивач вважає зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними і такими, що підлягають скасуванню, у звязку з тим, що не відповідають положенням Податкового кодексу України щодо нарахування та сплати податку на майно.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не зявилась, про день, час тпа місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини не явки суду не повідомила. Надала письмові заперечення на позовну заяву, у яких проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, зазначила, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року було запроваджено транспортний податок. Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є суб'єктами оподаткування. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Рішення міської ради не може вплинути на визначення платників податку, обєкта та бази оподаткування, ставки податку, порядку обчислення податку, податкового періоду, строку та порядку сплати податку, а рішення органів місцевого самоврядування мають бути приведені у відповідність до цих норм Кодексу. Крім того, згідно з інформацією, отриманої від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, вартість легкового автомобіля, що перебуває у власності позивача, (марки TOYOTA- LAND CRUISER 200) становить понад 1 033 500 грн. 00 коп. Отже, такий автомобіль у 2015 та 2016 роках належав до об'єктів оподаткування транспортним податком.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання не зявилась, ухвалою суду від 22.05.2017 року відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 081472 ОСОБА_2 на праві власності належить легковий автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.
26.05.2015 року Криворізькою північною обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення № 104/10/174, яким ОСОБА_2 визначено грошове зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000,00 грн.
Крім того, 19.05.2016 року Криворізькою північною обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення № 9204/1301, яким ОСОБА_2 також визначено грошове зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000,00 грн.
Також, судом встановлено, що позивачем здійснений на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку та торгівлі України розрахунок середньоринкової вартості легкового автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, 2014 року випуску, відповідно до якого вартість належного позивачу автомобіля складає 995 568,84 грн.
Вирішуючи спір по суті суд вважає за необхідне зазначити.
01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст.267 ПК України, було введено новий транспортний податок.
Відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно до пп. 10.1.1 п. 10.1, п. 10.2 ст. 10 ПК України транспортний податок (який входить до структури податку на майно) належить до системи місцевих податків.
Місцеві ради обовязково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Так, відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України є об'єктами оподаткування.
Отже, безпосереднє встановлення місцевих податків, а відтак і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.
Відповідно до п.12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів, зокрема, належать встановлення ставок місцевих податків та зборів у межах ставок, визначених цим кодексом.
Законом України від 28.12.2014 року № 71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в тому числі в частині транспортного податку).
Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є суб'єктами оподаткування.
Об'єктом оподаткування станом на 2015р. є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.
Таким чином, законодавець, визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком, передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.
Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів на підставі відомостей, необхідних для розрахунку податку, отриманих від органів внутрішніх справ.
Суд зазначає, що вказана норма Податкового кодексу України введена в дію з 01 січня 2015 року. Транспортний податок в м. Кривий Ріг встановлюється рішенням Криворізької міської ради №3316 "Про встановлення транспортного податку в м.Кривому Розі на 2015 рік" від 31.01.2015р.
Згідно з частиною першою статті 3 Бюджетного кодексу України, Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Таким чином, бюджетний період, в якому починає застосовуватися транспортний податок у м. Кривий Ріг є 2016 рік.
Суд звертає увагу, що транспортний податок відповідно до ст. 10 ПК України належить до місцевих бюджетів. Згідно з пп.267.7.1 п. 267.7 ст. 267 ПК України податок сплачується за місцем реєстрації об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Приписами статті 5 ПК України визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме, що для регулювання відносин у сфері справляння податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України.
Порядок формування доходної частини бюджетів, визначено у частині 3 статті 27 Бюджетного кодексу України, а саме: закони України, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
З урахуванням вимог чинного законодавства зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Враховуючи зазначене, оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», згідно з яким з 01 січня 2015 року введено в дію «Транспортний податок», прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.
Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена Вищим адміністративним судом України в постанові від 30.08.2016 по справі №К/800/8077/16.
В іншому випадку, застосування контролюючим органом положень вказаного Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» у 2015 році при прийнятті спірних податкових повідомлень - рішень, не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Так, в рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.
Таким чином, виходячи з вищезазначених норм законодавства України, а також з того, що застосування положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 27.12.2014, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, суд приходить до висновку, що відносно ОСОБА_2 в 2015 році не можна застосовувати положення ст. 267 ПК України щодо сплати транспортного податку.
Крім того, відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, під час розгляду даного позову у суду відсутні підстави для обмежувального тлумачення підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункту 56.21 статті 56 ПК України.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 19.05.2016 року № 9204/1301, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
З 01 січня 2016 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України в частині елементів оподаткування транспортним податком відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII.
Згідно нової редакції, підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України визначений новий обєкт оподаткування.
Отже, з 01 січня 2016 року обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.
Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 вказаної статті Кодексу.
Податок сплачується за місцем реєстрації обєктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Надаючи оцінку наявності обєкта оподаткування з огляду на середньоринкову вартість автомобіля, суд виходить із того, що контролюючим органом нараховано транспортний податок за 2016 рік на підставі норм Податкового кодексу України, з урахуванням змін, внесених Законом №909-VIII.
Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є обєктами оподаткування.
Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.
750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року, яка згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» складала 1378 грн., дорівнюють 1 033 500,00 грн.
Розрахунок середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком проводиться за Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №66 від 18 лютого 2016 року.
Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником легкового автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.
З аналізу положень пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України вбачається, що обєктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Як вже зазначалося, з 01.01.2016 року мінімальна заробітна плата становила 1 378,00 грн. Тобто, 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) 2016 р., складає 1 033 500,00 грн.
Належний позивачу транспортний засіб є легковим автомобілем, використовується не більше пяти років.
Між тим, податковим органом при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 19.05.2016 року №9204/1301 не було зроблено відповідний розрахунок для визначення вартості автомобіля позивача, вказаний розрахунок не було долучено до матеріалів справи, таким чином, у суду відсутні підстави для беззаперечного висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення контролюючий орган правомірно відніс легковий автомобіль, зареєстрований за позивачем, до обєкту оподаткування, оскільки прийняв його за відсутності розрахунку середньоринкової вартості автомобіля, який є обовязковим для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Позивачем самостійно здійснено розрахунок середньоринкової вартості автомобіля на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку та торгівлі України. Вказаний розрахунок перевірений судом. Згідно вказаного розрахунку встановлено, що середньоринкова вартість легкового автомобіля складає 995 568,84 грн.
Отже, вартість автомобіля позивача - TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, 2014 року випуску, обємом двигуна 4461 куб. см. не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати.
З огляду на вкладне, суд зазначає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що автомобіль, належний позивачці, відносився у 2016 році до обєктів оподаткування.
Таким чином, легковий автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_2, не є обєктом оподаткування транспортним податком, оскільки не відповідає вимогам, встановленим пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, тому що транспортний засіб є легковим автомобілем, використовується не більше пяти років, але середньоринкова вартість автомобіля становить менше 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто, менше 1 033 500,00 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № 9204/1301 від 19.05.2016 року, яким позивачу нараховано податкові зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» на суму 25 000 грн., не можна визнати таким, що відповідає положенням Податкового кодексу України, що є підставою для його скасування.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 551,21 грн. підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 з Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.05.2016 року №9204/1301, яким ОСОБА_2 визначено грошове зобовязання по транспортному податку з фізичних осіб в сумі 25 000,00 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 551,21 (пятсот пятдесят одна гривня двадцять одна копійка) грн.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1