Справа № 323/1927/17(2-а/323/56/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
"13" грудня 2017 р. справа № 323/1927/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,
при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції
на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року у справі №323/1927/17
до Інспектора 2 роти 3 батальону Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Петрова Олександра Юрійовича
про скасування постанови, -
У липні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АР № 578255 від 13.03.2017 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді 255,00 грн. штрафу за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року у справі №323/1927/17 адміністративний позов задоволено.
Постанова мотивована тим, що з урахуванням того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту порушення позивачем ПДР, жодних заперечень проти позову, а також жодних доказів в обґрунтування таких заперечень та в обґрунтування правомірності свого рішення, а позивач законність постанови оспорює, у суду немає підстав для висновку про правомірність дій та рішення відповідача.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції оскаржило її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, із посиланням на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, заявлено вимоги щодо скасування постанови суду першої інстанції та відмови у задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що судом першої інстанції не був врахований той факт, що вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення було виявлено відповідачем візуально під час несення служби по охороні публічного порядку в м. Запоріжжі. Важливим для провадження у справах про адміністративне правопорушення є характерний специфічний вид доказу безпосереднє спостереження осіб, уповноважених на складення протоколу про адміністративне правопорушення і проведення адміністративного

розслідування.

Позивач, відповідач, особа, яка подала апеляційну скаргу, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи 13 березня 2017 року відповідачем відносно позивача була складена Постанова серії АР № 578255 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що полягало у здійсненні повороту ліворуч всупереч вимогам дорожнього знаку 4.4 «Рух прямо та праворуч» на перехресті проспекту Соборного та вулиці Верхньої у м. Запоріжжя.

На позивача було накладено стягнення у виді 255,00 грн. штрафу.

Згідно частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно постанови Верховного Суду України від 11 жовтня 2016 року у справі №816/4340/14 визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

З огляду на викладене, оскільки відповідач у спірних правовідносинах заперечує проти адміністративного позову, саме на останнього, в силу визначального принципу здійснення правосуддя в адміністративних справах, покладено обов`язок доказування правомірності оскаржуваної постанови.

При цьому, з урахуванням зазначеного та в силу положень частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач повинен надати відповідні належні і допустимі докази, які обґрунтовують правомірність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до оскаржуваної постанови позивачем здійснено поворот ліворуч всупереч вимогам дорожнього знаку 4.4 «Рух прямо та праворуч» на перехресті проспекту Соборного та вулиці Верхньої у м. Запоріжжя.

Поряд із цим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, з яких вбачається вищезазначена обставина.

Посилання апеляційної скарги на існування також категорії доказів як «особисте спостереження особи, уповноваженої на складення протоколу про адміністративне правопорушення і проведення адміністративного розслідування» суперечать як положенням Кодексу адміністративного судочинства України, яким встановлено процесуальний порядок розгляду даної адміністративної справи, так і Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким визначено процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Разом із тим, колегією суддів суду апеляційної інстанції враховуються приписи статті 62 Конституції України, згідно яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції стосовно протиправності оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення серії АР № 578255 від 13.03.2017 року ґрунтується на положеннях законодавства України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року у справі №323/1927/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко