Справа № 221/6398/17
Суддя: Мохов Є. І.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року Волноваський районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Мохова Є.І.,

при секретарі Бридня О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Волноваха справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області (далі УПФУ у Волноваському районі) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити пені дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, зазначивши в обґрунтування своїх позовних вимог наступне.

Він є пенсіонером за віком. Раніше був зареєстрований та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, де перебула на обліку та була зареєстрована у пенсійному фонді.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року, з 05.12.2014 року його взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО за адресою: с. Новоандріївка вул. Совєтська, 67, Волноваського району, Донецької області та з цього часу взято на облік до УПФУ у Волноваському районі, однак з квітня 2017 року пенсійну виплату припинено без правових підстав.

Вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує її Конституційні права, а також права, закріплені Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Оскільки, підстав для припинення їй пенсії, які передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», не існує.

Зазначає, що припинення виплати їй пенсії здійснено поза процедурою встановленою законом та з відповіді відповідача вбачається, що ця процедура була застосована виключно до осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, оскільки до інших громадян України проживаючих на території підконтрольній Україні, такі вимоги не застосовуються, тому просив визнати протиправною бездіяльність УПФУ у Волноваському районі щодо невиплати їй пенсії з 01 квітня 2017 року; зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату їй пенсії, та зобов'язати виплатити заборгованість з виплати пенсії з 01.04.2017 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надав заяву, у якій просив задовольнити позовні вимоги та розгляд справи здійснювати без його участі, у зв'язку з чим суд на підставі ч.4 ст.122 КАС України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача.

Представник відповідача УПФУ у Волноваському районі Донецької області ОСОБА_2 у судове засідання не з"явився, надав суду заперечення проти позову, в якіх вказав, що Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місце їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів № 365 від 08.06.2016 року (далі Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку, контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районих у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

Згідно з п. 12 п.п. 5 Порядку соціальні виплати припиняються у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та оргнів місцевого самоврядування.

Вважає, що УПФУ у Волноваському районі діяло відповідно до норм діючого законодавства, рішення щодо припинення пенсій позивачу є законним, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, з'ясувавши всі обставини у справі, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Донецька Донецької області та з грудня 2014 року на підставі його заяви про переведення виплати пенсії у зв'язку з переїздом до с.Новоандріївка Волноваського району отримує пенсію за віком в УПФУ у Волноваському районі (а.с.12).

Згідно Розпорядження комісії УПФУ у Волноваському районі, яке прийнято на підставі рішення Комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виплату пенсії ОСОБА_1 зупинено з 01.04.2017р.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Жодного Рішення УПФУ у Волноваському районі, окрім вказаного розпорядження, про зупинення з 01 квітня 2017 виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 відповідачем суду не надано.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у який у розділі Донецька область включено м. Донецька Донецької області.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

До невизнання відповідачем позовних вимог та до його заперечень суд відноситься критично, тому що відповідачем на порушення вимог ст.19 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.03.2016 р. зупинено виплату пенсії позивачу без прийняття рішення про таке зупинення і за відсутності законодавчо встановлених підстав для такого зупинення, а надане відповідачем розпорядження комісії не є таким рішенням у розумінні ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м.Донецька Донецької області (а.с. 12).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадянин України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсій страховий стаж.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання) або перетинання лінії розмежування, а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та рівні перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як свідчить аналіз практики Європейського суду, у контексті Європейської конвенції до майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також і право на пенсію (справа Мюллер проти Австрії).

У рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., ЄСПЛ зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суд при розгляді цієї справи враховує практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Приймаючи до уваги, що жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, суд приходить до висновку, що відповідач УПФУ у Волноваському районі Донецької області, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 квітня 2017р. зупинив виплату пенсії позивачу ОСОБА_1, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачу сторонами суду не надав, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою Волноваського суду від 30 листопада позивачу ОСОБА_1 на підставі ст. 88 КАС України відстрочено оплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 640 грн., до прийняття судового рішення.

На підставі ст. 94 КАС України з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.69-71, 94 159-163 Кодексу Адміністративного Судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити пені дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2017 року.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1, та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії, починаючи з 01 квітня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постанову в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, з дня складання в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Є.І.Мохов