Справа № 823/1902/17
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року справа № 823/1902/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Паламаря П.Г.,

за участю секретаря: Дудки Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Уманської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2017 року до суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_3, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Уманської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області № 44-17 від 09.06.2015.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач стверджував, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого Уманською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 44-17 від 09.06.2015 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок, в сумі 25 000,00грн., відповідно до норм чинного законодавства підлягає застосуванню з 2016 року, тому вважає, що донарахування йому транспортного податку за 2015 рік є неправомірним, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача, щодо задоволення адміністративного позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях. При цьому наголошено, що оскаржуване рішення прийняте на підставі діючої станом на час його прийняття норми Податкового кодексу, яка передбачала сплату транспортного податку власниками транспортних засобів, об'ємом двигуна понад 3000 куб. см., а тому представник просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом з матеріалів справи, згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САТ 230587, належний позивачу автомобіль марки LEXUS RX 350 (універсал-В); реєстраційний номер НОМЕР_1; об'єм двигуна 3456, має рік випуску 2013, датою первинної реєстрації є 31.08.2013.

09 червня 2015 року податковим органом у відповідності до підпункту 267.6.2 п. 267.6 статті 267 Податкового кодексу України позивачу винесене податкове повідомлення - рішення форми "Ф" N 44-17 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Окрім того, судом інтернет ресурсу встановлено, що 30 січня 2015 року Уманська міська рада прийняла рішення N 3.1-66/6, котрим встановила ставку транспортного податку. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндра двигуна понад 3000 куб. см. Ставка податку встановлена з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування. Дане рішення опубліковано 19.02.2015 в друкованому засобі громадсько-політичному тижневику «Уманська зоря».

Вирішуючи спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 1 Податкового кодексу України визначено сферу його дії, а саме: регулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів.

Податок - обовязковий, безумовний платіж відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу (підпункт 6.1 статті 6 Податкового кодексу України).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 № 71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції статей 265-267 Податкового кодексу України, було введено транспортний податок з фізичних осіб.

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Приписами ст. 265 Податкового кодексу України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України унормовано, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.3 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому, згідно з п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01.01.2015, власники транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом циліндрів двигуна більше 3000 куб. см. є платниками транспортного податку.

При цьому, згідно з пп. 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Суд зазначає, що згідно з пп. 14.1.163 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Зважаючи на вищезазначене, легковий автомобіль LEXUS RX 350, реєстраційний номер НОМЕР_1 з об'ємом двигуна 3456 та датою первинної реєстрації - 31.08.2013, який знаходиться у власності ОСОБА_3, є об'єктом оподаткування за 2015 рік.

Твердження позивача, що нарахування транспортного податку має розпочинатися з 01.01.2016 року є безпідставними, з огляду на таке.

Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України визначено, що до місцевих податків, зокрема, належить податок на майно, в склад якого, відповідно до пп. 265.1.2 п. 265.1ст.265 Податкового кодексу України входить транспортний податок.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради обовязково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України).

Імперативу цієї норми відповідає норма підпункту 12.3.5 пункту 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України. Згідно з останньою у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю ( в редакції Закону України від 24.12.2014 № 71-VІІІ).

Наряду з нормою підпункту 12.3.5 діє норма підпункту 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України, якою передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При вирішенні питання про співвідношення цих норм в правовому регулюванні місцевих податків, які є обов'язковими згідно з Податковим кодексом України, норма підпункту 12.3.5 є спеціальною. У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 Податкового кодексу України, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України № 71 рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для обєктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для обєктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Представник позивача наголошував на тому, що вимога про сплату транспортного податку у 2015 році суперечить принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Отже, суть такого принципу податкового законодавства як стабільність, полягає у неможливості внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду.

У свою чергу, п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України, визначено обов'язкові елементи податків (зборів) і такими елементами є: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Законом України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не вносились зміни до елементів податків та зборів, ним запроваджено новий вид податку «транспортний податок».

Отже, оскільки вказаний Закон набув чинності з 01.01.2015 та ним не передбачено особливих умов сплати транспортного податку у 2015 році, то у спірному випадку базовим податковим періодом для сплати транспортного податку є 2015 рік.

Транспортний податок, як зазначено вище, запроваджено з 1 січня 2015 року, тобто з початку нового бюджетного року, що дає підстави для правової оцінки запровадження транспортного податку як такого, що не порушує принцип стабільності. Крім того, при співвідношенні норми-принципу, якою є норма підпункту 4.1.9 пункту 4.1 ст. 4 ПК, та норм ст. 267 ПК, які є конкретними нормами (регулюють відносини з приводу транспортного податку), слід виходити з того, що норма-принцип є загальною нормою, тоді як конкретна норма - спеціальна норма, яка і підлягає застосуванню для юридичної оцінки обставин у справі.

Враховуючи положення ст. 7, п. 12.3.5 ст. 12 Податкового кодексу України, а також те, що Податковим кодексом встановлені всі обовязкові елементи транспортного податку, суд зазначає, що рішення сесії органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платника сплатити транспортний податок у 2015 році.

Безспірно, правовими нормами статті 27 Бюджетного кодексу України визначені вимоги щодо подання і розгляду законопроектів, що впливають на показники бюджету, та введення в дію таких законів.

Разом з тим, такі вимоги законодавцем визначені виключно відносно Законів України або їх окремих положень, які впливають на показники бюджету щодо зменшення надходження бюджету та/або збільшення витрат бюджету.

Так, в ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України прямо зазначено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Закон N71-VIII ні в цілому, ні в частині введення транспортного податку не впливає на показники Державного бюджету ні в частині щодо зменшення надходження до бюджету, ні в частині щодо збільшення витрат бюджету.

Судом також враховано аналогічну правову позицію ВАС України, викладену в постанові від 28.09.2016 у справі № К/800/10935/16.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати, зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя П.Г. Паламар

Повний текст рішення виготовлено 26.12.2017