Справа № 814/2234/17
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

08 грудня 2017 року Справа № 814/2234/17

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брагаря В.С., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, 55213 ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 55213 ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 55213

доПервомайського відділу Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області, вул. Грушевського, 29, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213

третя особаУправління державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5-а,Миколаїв,54001
провизнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (надалі - позивачі) до суду з позовними вимогами до Первомайського відділу управління Державної міграційної служби в Миколаївській області (надалі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області про визнання протиправними дії відповідача щодо не оформлення паспорту неповнолітньому ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки; зобов'язання Первомайський відділ управління Державної міграційної служби в Миколаївській області оформити та видати бланк паспорту ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки, з проставленою відміткою місця проживання без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматичної обробки персональних даних; зобов'язання відповідача вести облік щодо ОСОБА_3 за раніше встановленими формами - за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та місцем реєстрації, без викоритстання любого цифрового ідентифікатора особи (у т.ч. за серією та номером паспорту), без внесення інформації про нього до Єдиного Демографічного реєстру чи будь-яких баз даних і реєстрів та без автоматизованої обробки та передачі персональних даних.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що відповідач неправомірно відмовив в задоволенні їх заяви, чим порушив права ОСОБА_3. Оскільки оформлення паспорту старого зразка не порушує чинне Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ (далі Постанова № 2503-ХІІ) та не суперечить діючому законодавству.

Відповідач заперечив проти позову і зазначив, що відповідно до Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі Закон № 5492-VI) паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Отже, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, зобов'язаний забезпечувати оформлення та видачу паспортів у відповідності до вимог чинного законодавства. За таких обставин відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволені позову.

Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області в своїх запереченнях зазначило, Законом № 5492-VI визначено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки. Тобто, законодавцем чітко визначено форму паспорту затвердженого зразка, тому відповідач діяв на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачний законами України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.09.17р. позивачі звернулися до відповідача з заявою про видачу їх неповнолітньому сину ОСОБА_3 бланку паспорта громадянина України у формі книжечки та поставити відмітку місця проживання.

19.09.17р. відповідач листом №48/10384, повідомив позивача про те, що бланки паспортів у формі книжечки у нього відсутні, та роз'яснив, що відповідно до Постанови КМУ від 25.03.15 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі Постанова № 302), прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія припиняється.

Позивачі вважають, що відповідач в супереч вимогам чинного законодавства відмовив їм у оформлені бланку паспорта громадянина України у формі книжечки.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до Постанови №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Так, згідно з пунктами 1, 3, 5, 8, 9-11 Положення паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону № 5492-VI, документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону № 5492-VI, паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Таким чином, законодавством встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється лише у формі картки, а у формі книжечки може бути виготовлено інший документ залежно від змісту та обсягу інформації.

При цьому, за приписами ч. 2 вказаної статті Закону № 5492-VI, кожен громадянин України незалежно від віку зобов'язаний отримати паспорт громадянина України у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №5492-VI, бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням уповноваженого органу та інших уповноважених суб'єктів.

На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №302.

Пунктом 2 вказаної постанови визначено, що з 01.01.2016 р. запроваджується оформлення і видача паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою № 2503-XII, та з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Суд не приймає до уваги посилання позивачів на п.3 Постанови № 302, що передбачена можливість оформлення паспорта громадянина України з використанням бланку паспорта у формі книжечки, оскільки це посилання вирвано з контексту вказаного пункту.

Така можливість може бути лише за умови - до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, і надається не особі, яка повинна отримати паспорт, а відповідному підрозділу ДМС.

Також суд вважає, що Постанова ВРУ № 2503-XII, яка передбачає паспорт у формі книжечки, на сьогоднішній день діє, в т.ч. і на виконання п.3 Постанови №302

Що стосується релігійних переконань позивачів, суд зазначає наступне:

З тексту позовної заяви вбачається, що релігійні переконання позивачів ображає Закон №5492-VI, а саме передбачене ним внесення громадян до Єдиного державного демографічного реєстру, і позивачі пов'язують внесення інформації про особу до ЄДДР, саме з оформленням паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм.

Суд звертає увагу позивачів, що вказаний Закон діє ще з листопада 2012р., а обов'язкове оформлення паспортів з безконтактним електронним носієм запроваджене з 1 листопада 2016 р., тобто особи, яким оформлювався паспорт у формі книжечки теж вносились до ЄДДР.

При цьому, суд зазначає, що релігійні переконання позивачів заслуговують на повагу і захист з боку держави, оскільки захищаються ст.9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод:

1. Кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

2. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд вважає, що при запровадженні ЄДДР та паспортів у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, законодавець повинен був виконати свій позитивний обов'язок, та забезпечити реалізацію прав певної категорії громадян, гарантованих ст.9 Конвенції.

Суд констатує той факт, що до компетенції відповідача не відноситься встановлення порядку реалізації громадянами своїх прав. Відповідач лише виконує покладені на нього, відповідними нормативними актами, повноваження.

Тому суд вважає, що відповідача не можливо зобов'язати оформити паспорт громадянина України у формі книжечки, оскільки це буде протирічити його повноваженням, передбаченими нормативними актами, відповідно до яких він діє.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 69, 71, 86, 159-163, КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволені позову відмовити.

2. Роз'яснити сторонам строк і порядок набрання цією постановою законної сили та її оскарження.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня проголошення/отримання її копії. Апеляційна скарга подаються Одеському апеляційному адміністративному суду через Миколаївський окружний адміністративний суд.

Суддя В.С. Брагар