Справа № 816/2270/17
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2017-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

28 грудня 2017 рокум. ПолтаваСправа № 816/2270/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Слободянюк Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Дубінчина О.М.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому засіданні справу за адміністративним позовом Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області до Публічного акціонерного товариства Бурової компанії "Букрос" про відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,-

В С Т А Н О В И В:

Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства Бурової компанії "Букрос" про відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за списком № 2, за період з серпня 2015 року по вересень 2017 року у загальній сумі 6098475,32 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року провадження у справі за вказаним позовом відкрито та справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.

У підготовчому засіданні судом з'ясовано, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 18 липня 2006 року у справі № 18/257 порушено провадження у справі про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Букрос" / на даний час Публічного акціонерного товариства "Букрос"/ /т. 3 а.с. 78/.

Цією ж ухвалою господарського суду Полтавської області введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з наслідками, передбаченими статтею 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За визначенням статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент звернення до суду із цим адміністративним позовом):

- кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника;

- конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

-поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 1 статті 19 вказаного Закону визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію, а частиною 3 цієї статті - що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

-забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

- забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

- зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

-не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Відповідно до частини 5 цієї ж статті дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Статтею 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

При цьому відповідно до частини 4 статті 10 цього Закону суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Вказане кореспондується з положенням пункту 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Отже, враховуючи час виникнення боргу відповідача з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за списком № 2, та дату звернення до суду із цим адміністративним позовом, суд дійшов висновку, що на час звернення до суду з позовом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи статус відповідача, стосовно якого порушено провадження про банкрутство та який перебуває в особливому правовому режимі, визначеному Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд дійшов висновку, що цей спір підлягає розгляду господарським судом у порядку провадження, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 березня 2017 року у справі № 21-5878а15 (номер в ЄДРСР 66301107).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, провадження у цій справі слід закрити.

Враховуючи, що судових витрат у цій справі не понесено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статями 183, 238, 241 - 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 816/2270/17 за адміністративним позовом Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області до Публічного акціонерного товариства Бурової компанії "Букрос" про відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за списком № 2, на загальну суму 6098475,32 грн.

Роз'яснити позивачу право на звернення з цим позовом до господарського суду у порядку господарського судочинства.

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 28 грудня 2017 року.

Суддя Н.І. Слободянюк