Справа № 816/1486/17
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 року м.ПолтаваСправа № 816/1486/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Полтавського ОВК по визначенню статусу учасника бойових дій від 14 квітня 2017 року, оформленого у вигляді протоколу № 6 (пункт 8), яким було відмовлено у наданні ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) статусу учасника бойових дій в зв`язку з відсутністю підстав, підтверджуючих безпосередню його участь у розмінуванні;

- зобов`язати Комісію Полтавського ОВК по визначенню статусу учасника бойових дій надати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) статус учасника бойових дій на підставі поданих документів про його участь у розмінуванні;

- зобов`язати Комісію Полтавського ОВК по визначенню статусу учасника бойових дій оформити та видати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством України зразка.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що відповідачем безпідставно, як на його думку, відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій. Так, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, посилався на те, що ОСОБА_1 не представлені на комісію відповідні архівні документи, які були б підставою для надання статусу учасника бойових дій за участь у розмінуванні, в представленій позивачем архівній довідці, не вказаний не лише період, а взагалі сам факт безпосередньої участі у розмінуванні. Однак, на думку позивача, рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій не узгоджується з фактичними обставинами справи та наданими до Полтавського ОВК належними та допустимими доказами, які надають всі підстави для визнання позивача учасником бойових дій. Позивач стверджував, що він проходив з 1976 року військову службу в Міністерстві оборони СРСР і закінчував цю службу на посаді начальника дільниці В/Ч НОМЕР_2 , яка знаходилася у м.Ленінград. З 5 січня 1993 року перевівся до Збройних Сил України. Перебуваючи на службі на посаді начальника дільниці В/Ч НОМЕР_2 , виконував у складі групи завдання, пов`язані з розмінуванням територій в районі с.Синявино Ленінградської області, де в період Другої світової війни відбувалися активні бойові дії. Вказане підтверджував посиланням на окремі наявні у нього документи та історичні факти з загальновідомих джерел. Стверджував, що він підпадає під визначення учасника бойових дій, критерії якого передбачені Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яке затверджене наказом Міністерства оборони України № 200 від 07.05.2015 року, та Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» № 413 від 20.08.2015 року. Позивач пояснював, що ті документи, які ІНФОРМАЦІЯ_1 вказав за необхідне отримати з архівних установ, надати неможливо, оскільки архівні установи МО РФ на запити надали відповіді про відсутність документів; документи з особової справи ОСОБА_1 , що була при переведенні передана до МО України, згідно листа Департаменту кадрової політики МО України, знищені за перебігом терміну зберігання.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надали до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання з`явився. Відповідач надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач, згідно з наданими документами, не залучався до складу груп піротехнічних робіт (груп розмінування), які безпосередньо виконували завдання щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України. Оскільки позивач не має документів, які видавалися органами колишнього СРСР, і які б підтверджували, що він є учасником бойових дій, то на нього не поширюються положення Угоди про визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994 року, на яку він посилається. Також позивач не надав документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових дій), а саме, крім іншого, витяг з наказу командира військової частини про призначення позивача до групи розмінування (тралення бойових мін), витяг з наказу командира військової частини про виїзд у складі групи на розмінування (тралення бойових мін), акт про виконання робіт із розчищення місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін).

Як визначено частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вказані норми, а також на частину шосту статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов висновку про можливість розглядати справу в порядку письмового провадження.

Зважаючи на неявку в судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, відповідно до приписів частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

15.07.1976 року ОСОБА_1 закінчив Полтавське вище військове командне училище зв`язку та отримав звання офіцера військ зв`язку, що підтверджується копією диплома НОМЕР_3 /а.с. 24/.

У період з липня 1976 року по січень 1993 року позивач проходив військову службу в Міністерстві оборони СРСР у військовій частині 83424 /а.с. 26, 29/.

З 05.01.1993 року по 02.11.1993 року ОСОБА_1 перебував на службі в Збройних Силах України, звільнений з військової служби в запас за власним бажанням /а.с. 29/.

Позивач звернувся до Полтавського ОВК з заявою про надання статусу учасника бойових дій. На розгляд комісії майор у відставці ОСОБА_1 надав наступні документи:

- довідку від 18.01.1993 року № 4/1, згідно якої майор ОСОБА_1 , начальник БМД будівельно-монтажної дільниці, в період з 28 серпня по 26 вересня 1991 року, будучи старшим команди від військової частини НОМЕР_2 у складі групи розмінування військової частини НОМЕР_4 виконував задачі по перевірці та очищенню від вибухонебезпечних предметів в районі виконання робіт по викопуванню траншеї довжиною 4,2 км для кабельної лінії зв`язку на дільниці від с. Синявино-2 до с. Приладожське /а.с. 36/;

- виписку з акту на виконання заявок групами розмінування в/ч НОМЕР_4 по перевірці та очистці від вибуховонебезпечних предметів району виконаних робіт в/ч НОМЕР_2 в п. Синявино-2 Ленінградської області /а.с. 37/;

- архівну довідку МО РФ Центрального архіву м. Санкт-Петербург № 603/М від 08 грудня 2011 року в якій зазначено, що по архівних документах військової частини НОМЕР_2 встановлено, що в наказах по стройовій частині значиться наказ № 90 від 11 жовтня 1991 року, в параграфі 5 якого значиться: вважати прибувшим з відрядження майора ОСОБА_1 26 вересня 1991 року. Інші накази по стройові частині, накази по виробничій діяльності з травня по листопад 1991 року, накази про відкомандирування майора ОСОБА_1 в с. Приладожське, Ленінградської області не значаться /а.с. 40/.

Однак, комісією Полтавського ОВК по визначенню статусу учасника бойових дій за результатами розгляду матеріалів звернення прийнято рішення від 14 квітня 2017 року, оформленого у вигляді протоколу № 6 (пункт 8) /а.с. 16/, яким було відмовлено у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій в зв`язку з відсутністю підстав, підтверджуючих безпосередню його участь у розмінуванні.

Вказане рішення мотивоване тим, що позивачем не представлені відповідні архівні документи та інші документи, які були б підставою для надання статусу учасника бойових дій за участь у розмінуванні. В представленій заявником архівній довідці, не вказаний не лише період, а взагалі сам факт безпосередньої участі в розмінуванні.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, оформленим протоколом засідання комісії Полтавського ОВК по визначенню статусу учасника бойових від 14 квітня 2017 року № 6, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суб`єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим перевіряє чи прийняте дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Стаття 6 цього ж Закону визначає перелік осіб, які належать до учасників бойових дій. Так, згідно п.11 статті 6 цього Закону (в редакції, чинній на момент виникнення відповідного права позивача), учасниками бойових дій визнаються: особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Суд наголошує на тому, що згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ця ж правова позиція висловлена рішенням Конституційного суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 року.

Відповідно до п.9 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 № 200, зареєстрованому Мін`юстом 14.05.2015 за № 531/26976 (надалі - Положення), на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації.

Згідно п.11 Положення, комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів:

заяв громадян або клопотань командирів (начальників);

довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою;

партизанського квитка;

посвідчення учасника підпілля;

посвідчення до знака "За розмінування";

грамот, фотографій (оригіналів);

газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження;

історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів;

документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника;

документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період;

інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).
Відповідно до п.14 даного Положення, у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.

За наслідком розгляду справи суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази достатньо та достовірно підтверджують його участь у розмінуванні полів і об`єктів народного господарства.

Так, цими доказами є:

- копія військового квитка ГР № НОМЕР_5 , виданого 22.02.1994 року Київським районним військовим комісаріатом м.Полтави;

- копія посвідчення особи НОМЕР_6 , виданого 21.03.1986 року командиром в/ч НОМЕР_2 ;

- лист МО України № 147/6/10/1/2517 від 30.10.1992 року;

- копія характеристики на майора ОСОБА_1 від 22.12.1992 року, надана командиром в/ч НОМЕР_2 ;

- витяг з послужного списку особової справи ОСОБА_1 ;

- довідка № 4/1 від 18.01.1993 року, надана командиром в/ч НОМЕР_2 , згідно змісту якої майор ОСОБА_1 в період з 28 серпня по 26 вересня 1991 року, будучи старшим команди від в/ч НОМЕР_2 у складі групи розмінування в/ч НОМЕР_4 виконував задачі по перевірці та очищенню від вибухонебезпечних предметів в районі виконання робіт по викопуванню траншеї довжиною 4,2 км для кабельної лінії зв`язку комбінованого кабелю на дільниці від с.Синявино-2 до с.Приладожське;

- виписка з акту на виконання заявок групами розмінування в/ч НОМЕР_4 по перевірці й очищенню від вибухонебезпечних предметів об`єкту робіт в/ч НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 , згідно змісту якої група розмінування працювала зі залучення команди в складі 10 осіб з в/ч НОМЕР_2 . Наведено перелік виявлених та знешкоджених вибухонебезпечних предметів;

- архівною довідкою філії Західного воєнного округу Центрального архіву МО РФ № 603/м від 08.12.2011 року, якою повідомляється, що в архівах значиться наказ № 90 від 11.10.1991 року по в/ч НОМЕР_2 , згідно якого вважати таким, що прибув з відрядження майора ОСОБА_1 з 26.09.1991 року. Відповідно період відрядження співпадає з періодом виконуваних групою розмінування відповідних робіт;

- газетні матеріали та історичні довідки, надані позивачем до справи, з яких слідує, що на ділянках, де виконувалися роботи зі знешкодження вибухонебезпечних предметів, відбувалися активні бойові дії у період Другої Світової війни.

З наданих доказів суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 відповідає критеріям, встановленим для надання особі статусу учасника бойових дій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем невірно застосовано норми законодавства, тому рішення комісії Полтавського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, викладене в протоколі № 6 від 14.04.2017 року, в частині відмови у визначенні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 є протиправним, і як, наслідок, підлягає скасуванню.

Тому суд вважає належним способом захисту прав позивача зобов`язання комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач довів обґрунтованість своїх вимог щодо надання йому статусу учасника бойових дій.

У той же час суд не знаходить можливим задовольнити позовну вимогу щодо видачі посвідчення учасника бойових дій.

Вказана вимога є похідною від вимоги про прийняття рішення щодо визнання позивача учасником бойових дій, оскільки надання такого статусу передбачає й надання посвідчення встановленого зразка.

Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення позову.

Відповідно до п.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 по визначення статусу учасника бойових дій від 14 квітня 2017 року у формі протоколу № 6 в частині пункту 8 - відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 - визнати протиправним і скасувати.

Зобов"язати Комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 по визначення статусу учасника бойових дій надати ОСОБА_1 статус учасника бойовуих дій на підставі поданих документів про його участь у розмінуванні вибухонебезпечних предметів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського обласного військового комісаріату частину витрат зі сплати судового збору у сумі 1280 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.С. Шевяков