Справа № 817/1485/17
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2017 рокуР і в н е 817/1485/17
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник ОСОБА_1, відповідача: представник ОСОБА_2,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_3 звернувся суд суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №261147-13, №261148-13, №261149-13 від 26.05.2017.

В обґрунтування позову зазначає, що органом самоврядування ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік не встановлювалась. Незважаючи на це, відповідач нарахував податкове зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати. На запит про надання рішення про встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік Голубненська сільська рада надала рішення "Про встановлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" №186 від 23.01.2015, яким встановлено з 01.01.2015 ставку зазначеного податку в розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати. Однак, дане рішення сільської ради не оприлюднене відповідно до ч.5 ст.12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". У звязку з чим, позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають до скасування.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримала з наведених у ньому підстав, просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.25-26, 35-37). Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що Голубненська сільська рада в межах чинного законодавства прийняла рішення №186 від 23.01.2015 про встановлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Чинним податковим законодавством не передбачено обовязку сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад щорічно приймати рішення про встановлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Рішенням №186 від 23.01.2015 не передбачено, що вищевказане рішення прийнято на 2015 рік. Вказала, що в 2016 році до прийняття рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 зареєстровані обєкти нерухомого майна. Відповідно до рішення Голубненської сільської ради №186 від 23.01.2015 ставка податку для обєктів нежитлової нерухомості становить 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2016 1378,00 грн. Керуючись наведеним, контролюючим органом нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. На таких підставах, представник відповідача доводила правомірність спірних рішень та просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 є власником нерухомого майна, а саме: телятник (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 25730133), тип будівлі: інші будівлі, загальна площа: 1559 кв.м.; телятник (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 25727399), тип будівлі: інші будівлі, загальна площа: 1580,1 кв.м.; свинарник (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 25727658), тип будівлі: інші будівлі, загальна площа: 458,6 кв.м. (а.с.39-41).

Рішенням Голубненської сільської ради "Про встановлення податку на майно в частині, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" №186 від 23.01.2015 встановлено з 01.01.2015 на території Голубненської сільської ради податок на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для обєктів житлової нерухомості та податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для обєктів нежитлової нерухомості (а.с.8-13).

Дане рішення оприлюднене на дошці оголошень.

25.06.2017 Головним управлінням ДФС у Рівненській області на підставі рішення №186 від 23.01.2015 та відомостей з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.39-41) прийнято податкові повідомлення-рішення:

№261147-13, відповідно до якого ОСОБА_4 визначено суму податкового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у розмірі 10741,51 грн.; №2611478-13, відповідно до якого ОСОБА_4 визначено суму податкового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у розмірі 10886,89 грн.; №261149-13, відповідно до якого ОСОБА_4 визначено суму податкового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у розмірі 3159,75 грн. (а.с.5-7).

Позивач, не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив їх у судовому порядку.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1 січня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014. Згідно з даним нормативно-правовим актом запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України.

Зокрема, в силу положень підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості рішення щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (пп.266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України).

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР від 21.05.1997 передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 69 цього Закону органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 26 цього Закону виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

За приписами статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

Водночас відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (пункт 10.3 статті 10 Податкового кодексу України).

Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм випливає, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Суд зазначає, що рішенням Голубненської сільської ради №186 від 23.01.2015 встановлено, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 01.01.2015, а саме ставка податку становить 0,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Як встановлено з матеріалів справи відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень керувався саме нормами вищевказаного рішення Голубненської сільської ради №186 від 23.01.2015.

Суд зауважує, що відповідно до ч.5 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР від 21.05.1997 акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

В свою чергу, за правилами ст.12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" №1160-IV від 11.09.2003, регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Доказів оприлюднення рішення Голубненської сільської ради №186 від 23.01.2015 у місцевих друкованих засобах масової інформації суду не надано. У пункті 3 самого рішення зазначено, що воно підлягає оприлюдненню на дошці оголошень.

Разом з тим, відповідач Державна фіскальна служба у Рівненській області, не є тією особою, на яку покладений обовязок перевіряти стан дотримання органами місцевого самоврядування вимог законодавства, щодо регуляторної політики.

Крім того, відповідач застосовуючи вказане рішення, правомірно покликався на пункт 4 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014, за яким установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" а також на пункт 4 розділу II Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" №909-VIII від 24.12.2015, яким установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що місцеві ради мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 це плановий період, а 2016 рік вже бюджетний період.

Суд не бере до уваги покликання позивача на те, що рішення Голубненської сільської ради №186 від 23.01.2015 встановлює ставки податку на 2015 рік, оскільки з тексту рішення встановлено, що воно встановлює такі ставки з 01.01.2015, а не на 2015 рік.

Суд зазначає, що законодавством не встановлено обовязку для органів місцевого самоврядування приймати нові рішення про встановлення ставок податку на кожен бюджетний період якщо не відбулося зміни такої ставки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування спірних податкових-повідомлень рішень.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Головним управлінням ДФС у Рівненській області, як суб'єктом владних повноважень, було доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи щодо прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідно до норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 в позові до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень №261147-13, №261148-13, №261149-13 від 25.06.2017, відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Друзенко Н.В.