Справа № 623/2553/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 р. м. ХарківСправа № 623/2553/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Калиновського В.А.

суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, м. Ізюм Харківська область, суддя Вінніченко Петро Павлович від 27.11.2017р., по справі № 623/2553/17

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з 01.09.2017 року; зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком та виплатити заборгованість за період з 01.09.2017 року; допустити негайне виконання постанови в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2017 року задоволено позов.

Визнано протиправними дії Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення з 01.09.2017 р. виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язано Ізюмське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 вересня 2017 року та виплатити виниклу заборгованість.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: ст.ст. 1 та 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VІІ від 20.10.2014 року, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Також в заяві він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до копії паспорту громадянина України, копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, копії довідки від 23.01.2017 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Антрацит Луганської області і отримує пенсію за віком в Ізюмському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Харківської області, а з 01.09.2017р. виплата пенсії ОСОБА_1 була призупинена (а.с. 10-14, 16, 18).

У вересні 2017 року позивач дізнався , що йому припинено виплату пенсії з 01.09.2017 року у зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання (перебування), тобто через порушення обо'язкової вимоги для отримання соціальних послуг відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод, внутрішньо переміщених осіб» № 21706-VII від 20.10.2014 року.

Позивач, не погодившись з вказаними діями відповідача, звернувся з даним позовом до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно зупинено виплату пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що 02.09.2014 р. був прийнятий Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", що набрав чинності 15.10.2014 р., яким були визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб (далі по тексту - Порядок № 509).

Згідно з п. 1 Порядку № 509 довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

20.10.2014р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VІІ (набрав чинності з 22.11.2014р., далі по тексту - Закон України № 1706-VІІ), відповідно до ст.1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

У відповідності до ст. 4 Закон України № 1706-VІІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України №636 від 26.08.2015р. "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" (що набрала чинності з 09.09.2015р.) до Порядку №509 було внесено зміни та встановлено, що відповідна довідка видається, саме "внутрішньо переміщеним особам".

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 прозиває за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією довідки Капитолівської сільської ради Ізюмського району Харківської області № 1477 від 23.12.2016 року, а отже підпадає під визначення внутрішньо переміщеної особи, яке надано законодавцем.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України від 09.07.2003, № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закону № 1058-IV).

За правилами, встановленими ч.1 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені в статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно ч.2 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Положеннями ст.49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

З огляду на вищенаведену норму права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що закон не передбачає такої підстави для припинення виплати пенсії особі, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання),

Позивач є громадянином України, пенсіонером, який знаходиться на пенсійному обліку відповідача та перебуває за адресою : АДРЕСА_1, Ізюмський район, Харківська область, а відтак, виплата йому пенсії відноситься до повноважень Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, ані відповідачем, ані судом рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 не приймалося.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до п.1.5 якого заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Пунктом 2.8 вказаного Порядку встановлено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Беручи до уваги вищенаведені норми Порядку та встановлену під час судового розгляду справи безпідставність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних відносинах, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом, а тому висновок суду першої інстанції в частині задоволення позову є вірним.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2017 р. по справі № 623/2553/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2017р. по справі № 623/2553/17 залишити без задоволення .

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2017 р. по справі № 623/2553/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) В.О. Бондар З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 26.12.2017 р.