Справа № 210/5584/16-а(2-а/210/133/16)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2017 рокусправа № 210/5584/16-а(2-а/210/133/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дадим Ю.М.

судді: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 серпня 2017 року (суддя О.В. Чайкіна) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Криворізької міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, третя особа: Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області про поновлення скасованих пільг,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд зобов'язати Управління праці соціального захисту населення Виконавчого комітету Криворізької місцевої ради вчинити дії, щодо відновлення йому пільг, за надані пільги по виплаті житло-комунальних послуг пенсіонеру МВС України, та внесення даних ОСОБА_1 до реєстру, що дають право на використання вказаними пільгами по сплаті комунальних послуг.

В обґрунтування позову зазначав, що він працював в органах внутрішніх справ і кримінально-виконавчій системі, а саме в Державному департаменті України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області. Відповідно Закону України Про міліцію, позивач має право на пільги, щодо комунальних послуг та такі, що діють довічно. Разом вони становлять 50- процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. З 28.11.2004 року позивач перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, за категорією міліціонер на пенсії, який звільнений зі служби за віком та згідно ст. 22 Закона України Про міліцію користувався 50% знижкою на житло-комунальні послуги ( квартирну плату, газ, електроенергію, холодну воду, водовідведення, опалення, вивіз сміття) у межах середніх норм споживання. Верховною Радою України був прийнятий новий Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 та з 07.11.2015 втратив чинність Закон України Про міліцію. Але, посилаючись на п. 15 прикінцевих положень Закону України Про національну поліцію від 02.07.2015 яким передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом, Міністерство соціальної політики прийняло неконституційне рішення, про позбавлення колишніх працівників міліції на 50% знижку на оплату комунальних послуг. Так як при виході на пенсію позивачу державою було гарантовано на 50% знижку по с комунальних послуг довіку. Позивачем, окремо, було складено та відправлено запит до Управління праці та соціального захисту населення. У його запиті просив відновити скасовані пільги. В отриманій ним інформації було відмовлено в його проханні. Позивач вважає, що відповідач безпідставно та незаконно відмовив йому у відновленні його права на пільгу, оскільки всі необхідні документи на підтвердження наявності у ОСОБА_2 пільгового трудового стажу були видані, в трудовій книжці містяться дані для прийняття такого рішення. Також, зазначив, що даними пільгами він вже користувався, що були передбачені діючим на той час законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 1- 16/99 в праві за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України і Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень ч. 6 ст. 22 ЗУ Про міліцію та ч. 7 ст. 22 ЗУ Про пожежну безпеку, в мотивувальній частині якого зазначено, що Україна як соціальна держава взяла на себе зобов'язання щодо соціального захисту громадянина, забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, тощо. Позбавлення членів сім'ї працівника міліції чи особового складу державної пожежної охорони права на житлово комунальні пільги, якими вони користувались протягом усього періоду перебування останнього на службі в міліції чи державній пожежній охороні, у разі його звільнення за віком, через хворобу чи за вислугою років означало б не лише суттєве обмеження прав особи, звуження їх змісту та обсягу, а й дискримінацію непрацездатних, приниження людини, зневаження її честі й гідності, повагу до яких закріплено на конституційному рівню..

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15.08.2017 року позов задоволено частково. Зобов"язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради внести дані ОСОБА_1 до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, за категорією "міліціонер на пенсії". В задоволені позовних вимог в частині відновлення пільг по виплаті житлово-комунальних послуг пенсіонеру було відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким в задовольнити всі його вимоги.

Також, Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняте нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 28.11.2004 року перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, за категорією міліціонер на пенсії, який звільнений зі служби за віком згідно з ст. 22 Закону України Про міліцію, користувався 50% знижкою плати за житлово-комунальні послуги (квартирну плату, газ, електроенергію, холодну воду, водовідведення, опалення, вивіз сміття) у межах середніх норм споживання.

01 грудня 2016 року відповідач повідомив його про те, що в зв'язку з втратою чинності Закону України Про міліцію, з 07.11.2015 року він втратив право на пільги, що стало підставою для звернення до суду (а.с.3).

Задовольняючи позовні вимоги, в частині включення позивача до Єдиного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги,суд першої інстанції виходив з того, що Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради не повинно було виключати дані ОСОБА_1 з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, а внести відповідні уточнення, а саме зазначити підстави, у звязку з якими застосування пільг припинилось.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, в частині поновлення пільг, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави, через відсутність у відповідача правових підстав для надання позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки вказані пільги не передбачені чинним законодавством, зокрема Законом України Про Національну поліцію. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, і не може взяти до уваги доводи позивача в апеляційні скарзі, виходячи з наступного.

Правовий і соціальний захист працівників міліції та їх пенсійне забезпечення врегульовано Законом України Про міліцію від 20.12.1990 р. № 565-XII, згідно з ч. 1, 2 ст. 22 якого передбачено, що держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Працівники міліції користуються пільгами при розподілі житла, встановленні квартирних телефонів, влаштуванні дітей у дошкільні заклади, вирішенні інших питань соціально-побутового забезпечення у порядку, передбаченому законодавством України.

Чинною на час призначення позивачу спірної пільги редакцією Закону України "Про міліцію" передбачено, що працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом

Пільги, передбачені частинами 4, 5 та 6 цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. (ч. 4, 6-7 ст. 22 Закону України "Про міліцію").

Проте колегія суддів звертає увагу, що з 7 листопада 2015 року у зв'язку з набуттям чинності Законом України Про Національну поліцію втратив чинність Закон України Про міліцію, а стаття 22, відповідно до якої позивач до прийняття ЗУ Про Національну поліцію мав право на 50-відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо викладена в другій редакції та не містить посилань на пільги, що були встановлені раніше, а містить основні повноваження керівника поліції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, у період з часу призначення позивачу пільги та до набуття чинності Законом України "Про Національну поліцію" чинним законодавством встановлювалось право певного кола осіб, в тому числі і позивача, відповідно до Закону України "Про міліцію" на отримання 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Однак, згідно абзаців 2 та 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" (доповнено згідно із Законом № 900-VІІІ від 23.12.2015 року) встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон України "Про Національну поліцію" не містить норм, які б передбачали таку пільгу,як 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цього закону в силу

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України "Про Національну поліцію", в якому у прикінцевих та перехідних положеннях встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, які передбачені ЗУ "Про Національну поліцію", тому пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

При цьому колегія суддів вважає помилковими подоводи позивача на положення статті 58 Конституції України щодо неможливості зворотної дії закону, оскільки в даному випадку прийняті зміни у законодавстві не застосовувались на правовідносин, що існували до набрання ними чинності цими змінами, а надання пільг позивачу було припинено лише після цього.

Крім того, колегія суддів зазначає, що встановлені діючим законодавством пільги не є довічними, як помилково вважає позивач, а залежать від конкретних положень чинного законодавства, яке визначає, чи надаються пільги певній категорії осіб чи ні. Не можна вважати пільги і досягнутою соціальною гарантією, яку забороняється звужувати за нормами Конституції України, оскільки пільги безпосередньо повязані із правовим статусом певної особи, а не із досягненням особою певних соціальних гарантій, як, наприклад, набуття права на призначення пенсії чи її перерахунок, яких особу неможливо позбавити наступними змінами в законодавстві. Тобто при зміні правового статусу працівника міліції (поліції) шляхом позбавлення їх певних пільг, такі пільги перестають надаватись всім особам цієї категорії, а не тільки тим, хто стане міліціонером (поліцейським) в майбутньому.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції частині включення позивача до Єдиного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги і бере до уваги доводи відповідача, і вважає що в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117 передбачено, що Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, автоматизований банк даних , створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України.

Пунктом 1 частини 3 Постанови Кабінету Міністрів України від29 січня 2003року №117 визначений чіткий перелік осіб, які мають на пільги. Даним переліком не передбачена пільга за соціальною ознакою міліціонер пенсії.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в цій частині не взяв до уваги , що у вищезазначеній постанові відсутній законодавчий акт який визначає право позивача на отримання пільг.

Право на включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги є похідним від основного права на пільги, тому задоволення позовних вимог в цій частині є недоречним.

Таким чином, постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.310 ст. 315,317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Криворізької міської ради задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року скасувати в частині задоволених позовних вимог , щодо зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради внести дані ОСОБА_1 до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, за категорією "міліціонер на пенсії" , відмовивши у задоволені позову.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів.

Головуючий суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко