Справа № 484/3245/15-а
Суддя: Фортуна Т. Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Первомайськ

Справа :484/3245/15-а

Номер провадження : 2-а/484/83/17

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді Фортуни Т.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Левицької І.С.,

позивача ОСОБА_1

представників Первомайського обєднаного управління ПФУ Миколаївської області ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайськ адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Первомайського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області

Управління державної казначейської служби України у Первомайському районі Миколаївської області

про визнання неправомірними дії, зобовязання вчинити дії, стягнути 3% річних, інфляційні втрати, моральну шкоду

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області, яке було перейменовано в Первомайське обєднане управлінні Пенсійного фонду України Миколаївської області, про утримання з 01.04.2015 р. частини призначеної йому пенсії протиправним та скасувати його; зобовязання УПФУ поновити йому виплату пенсії з 01.08.2014 р. у призначеному розмірі 8 733,00 грн. за постановою Первомайського міськрайонного суду від 29.03.2012 р.; стягнення з УПФУ суму недоотриманої пенсії за період з квітня по серпень 2015 р. у розмірі 1 000,00 грн.; призначення судового контролю за виконанням рішення суду по даному адміністративному позову відповідно до ст. 267 КАС України. В уточнюючій заяві від 05.10.2013 р. щодо розміру недоотриманої частини пенсії з квітня 2014 р. по жовтень 2015 р. позивач зазначив, що цей розмір складається з таких сум: 10 219,41 грн. - сума недоплаченої пенсії, яка утворилась з квітня 2014 р. по серпень 2014 р.; 44 280,71 грн. - недорахована сума пенсії за період з 01.08.2014 р.; 2 139,34 грн. - утриманий податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 р. постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.11.2015 р. скасовано. Ухвалено у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії УПФУ щодо зменшення розміру пенсійних виплат позивача з 01.08.2014 р.; зобов'язано УПФУ поновити ОСОБА_1 виплату пенсії у розмірах, визначених, постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2012 р. у справі № 1421/1041/12 та рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.05.2010 р. у справі № 2-948/10, а саме: в розмірі 8 733 грн., з 01.08.2014 р. та здійснити відповідні нарахування та виплати.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 07.06.2017 року у справі К/800/22670/16 постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.11.2015 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 року у справі №484/3245/15-а скасовано. Справу направлено на новий розгляд.

17.07.2017 року позивач подав заяву про зміну та збільшення позовних вимог; просить визнати неправомірними дії відповідача по припиненню і невиконанню постанови Первомайського міськрайонного суду від 29.03.2012 р. № 1421/1041/12 в розмірі постанови Первомайського міськрайонного суду № 2-948/10 від 13.05.2010 р., зобовязати відповідача: негайно поновити виплату його державної (основної і додаткової) пенсії та виплачувати її протягом життя як інваліду ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії 2 групи в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, як визначено у постанові Первомайського міськрайонного суду від 12.05.2010 р. № 2-948/10 з урахуванням змін прожиткового мінімуму та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування і виплату його пенсії за рахунок державного бюджету України; розрахувати з 01.04.2014 р. заборгованість його пенсії в розмірі визначеної постановами Первомайського міськрайонного суду від 13.05.2010 р. справа № 2-948/10 та від 29.03.2012 р. справа № 1421/1041/12 з урахуванням змін прожиткового мінімуму; розрахувати з 01.04.2014 р. суми індексу інфляції та 3 % річних за користування чужими коштами за весь час заборгованості; подати звіт до Первомайського міськрайонного суду про виконання постанови у справі № 484/3245/15-а провадження № 2-а/484/83/17; стягнути з Первомайського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на його користь суми заборгованості пенсії, індексу інфляції, 3 % річних за користування чужими коштами та моральну шкоду в сумі 32 428,00 грн. за цим адміністративним позовом.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він має право на отримання пенсії відповідно до постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2012 р. у справі № 1421/1041/12 в розмірі, визначеному рішенням суду від 13.05.2010 р. у справі №2-948/10. До 01.04.2014 р. він отримував пенсію відповідно до зазначених постанов у розмірі 8 733,00 грн. З 01.04.2014 р. відповідач припинив виплату пенсії у розмірі 8 733,00 грн. та виплачує на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1210 у розмірі 5 425,84 грн. Відповідач не здійснює перерахунок пенсії з урахування збільшення розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Крім того, оскільки постанови не виконуються, він має право вимагати стягнення з відповідача 3% річних за весь час прострочки, інфляційних втрат та моральної шкоди. Вважає, що відвідачем порушено його конституційне право на мирне володіння майном (пенсією). Щодо пропущення строку подачі звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України, зазначає, що його пенсія є довічним грошовим утриманням за ядерну шкоду, заподіяну життю і здоровю, позовна давність до яких встановлена 30 років.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити. Щодо дотримання строків звернення до суду зазначив, що відповідач систематично не виконував судові рішення вчасно і тільки після численних скарг йому виплачували певну суму заборгованості одним платежем за відповідний період. Щодо виплати заборгованості за черговий період вважав, що вона буде здійснена відповідачем у такий самий спосіб, а саме однією сумою за певний період. З метою прискорити такі виплати позивач звертався до суду із заявами про встановлення судового контролю виконання рішення. Про те, що відповідач припинив нарахування пенсії у розмірі, визначеному судовим рішенням від 13.05.2010 р. у справі 2-948/10, дізнався тільки після отримання листа з Первомайського обєднаного управління ПФУ Миколаївської області у липні 2015 року, після чого одразу у серпні того ж року звернувся до суду за захистом свого права.

Представник відповідача надав письмові заперечення на позов, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що пенсія позивачу виплачувалась на підставі постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2012 р. у справі № 1421/1041/12 в розмірі, визначеному рішенням суду від 13.05.2010 р. у справі № 2-948/10, а саме виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком основної пенсії та додаткової пенсії в розмірі 0,75 мінімальних пенсій за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 (далі - ОСОБА_4 України №1058) відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи». Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 14.12.2011 р. у справі № 2-948/2010 розяснено, що перерахунок і виплату позивачу держаної пенсії по інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з участю ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» УПФУ має здійснювати з 01.01.2010 р. і до внесення змін до законодавства щодо розміру та умов виплати зазначеного виду пенсії. Зміни щодо порядку обчислення розміру пенсій було внесено постановою Кабінету Міністрів «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 1210 від 23.11.2011 р. (далі постанова КМУ № 1210). Законами України «Про Державний бюджет на 2011 рік», «Про Державний бюджет на 2012 рік», «Про Державний бюджет на 2013 рік», було установлено, що норми і положення ст. ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на поточний рік. Таким чином, розмір пенсійної виплати позивача було приведено у відповідність з чинним законодавством, а саме розмір пенсійної виплати, розрахований відповідно до вимог постанови КМУ № 1210, у сумі 5 425,84 грн. нараховувався і виплачувався. Розмір пенсії розрахований за постановою суду від 29.03.2012 р. у справі № 1421/1041/12 в сумі 3 406,47 грн. (нарахована сума за постановою 8 733,00 грн. - 5 425,84 грн. виплачена) нараховувався, але не виплачувався, оскільки фінансування даних витрат здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. У 2014 році Первомайським міськрайонним судом було розглянуто звіт щодо виконання постанови від 29.03.2012 року у справі № 1421/1041/12, за результатом якого кошти, які нараховувались, але не виплачувались за період з 01.12.2012 р. по 30.04.2014 р. в розмірі 87 864,08 грн. було виплачено. Сума нарахованих коштів у розмірі 10 219,41 грн. за період з 01.05.2014 р. по 01.08.2014 р. невиплачена у звязку з відсутністю фінансування, передбаченого на дані виплати. У звязку із внесенням змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» з 01.08.2014 р. нарахування та виплату пенсії за постановою від 29.03.2012 р. у справі № 1421/1041/12 в розмірі, визначеному рішенням суду від 13.05.2010 р. у справі № 2-948/10 УПФУ припинено, оскільки виплати в зазначеному розмірі, відповідно до ухвали від 14.12.2011 р. у справі № 2-948/2010, здійснюється до змін в законодавстві. Розрахунок пенсійної виплати проводиться згідно з чинним законодавством, а саме: Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України «Про Державний бюджет» (на відповідний рік), Постанови КМУ № 1210.

Крім того, представник управління заперечував проти розгляду справи у звязку з пропущенням позивачем строків звернення до адміністративного суду передбачених ст. 99 КАС України.

Ухвалою суду від 03.10.2017 р. залучено до участі у справі у якості співвідповідача Управління державної казначейської служби України у Первомайському районі Миколаївської області.

Представник управління казначейської служби в судове засідання не прибув, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивач його дії не оскаржує, у разі стягнення відповідних сум на користь позивача, виплата грошових коштів буде відбуватись відповідно до приписів чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, урахувавши пояснення сторін, надані у судовому засіданні, письмові заперечення, суд дійшов до таких висновків.

Частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позивач 13.08.2015 р. звернувся з позовною заявою до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області про визнання нечинним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області, зобовязати вчинити дії. В своїх вимогах позивач ставить питання про поновлення виплати пенсії з 01.08.2014 р.

Позивач вважає, що він не пропустив строк звернення до суду, оскільки Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області раніше допускало несвоєчасну виплату пенсії у розмірі, встановленому судовим рішенням, тому він вживав заходи щодо виплати вказаних сум в порядку виконання судового рішення. Про порушення своїх прав дізнався з листа УПФУ в м. Первомайську та Первомайському районі № 39-Б-08 від 07.08.2015 р., з якого вбачається, що виплата пенсії у встановленому судовим рішенням розмірі не здійснюється через відповідні зміни в законодавстві.

Крім того, позивач зазначає, що його пенсія є довічним грошовим утриманням за ядерну шкоду, заподіяну життю і здоровю, і, відповідно до ст. 268 ЦК України, ст. 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», ст. 4 Віденської Конвенції про цивільну відповідальність строк позовної давності становить 30 років.

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» ядерна шкода - втрата життя, будь-які ушкодження, завдані здоров'ю людини, або будь-яка втрата майна, або шкода, заподіяна майну, або будь-яка інша втрата чи шкода, що є результатом небезпечних властивостей ядерного матеріалу на ядерній установці або ядерного матеріалу, який надходить з ядерної установки чи надсилається до неї, крім шкоди, заподіяної самій установці або транспортному засобу, яким здійснювалося перевезення.

Відповідно до ст. 72 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» відповідальність оператора за ядерну шкоду згідно з цим Законом є абсолютною - тобто настає незалежно від встановлення його вини, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 73. Жодна особа, крім оператора, не несе відповідальності за ядерну шкоду, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Положеннями Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21.05.1963 р., до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12.07.1996 р. п. п. і) п. а) ч. 1 ст. VI встановлено, що строк позовної давності на відшкодування ядерної шкоди, спричиненої тілесному здоров'ю, складає тридцять років з дня ядерного інциденту.

Оскільки згідно зі ст. ст. 1, 5, 7 Конвенції відповідальність за ядерну шкоду несе оператор ядерної установки або відповідальна за ядерну установку держава, УПФУ не є суб'єктом відповідальним за ядерну шкоду у визначенні Конвенції. Крім того, предметом спору є перерахунок і виплата пенсії, а не відшкодування ядерної шкоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин не може бути застосовано строк позовної давності у тридцять років.

Разом з тим, ураховуючи, що позивач вживав заходи щодо отримання встановленої пенсії в порядку виконання судового рішення у справі 1421/1041/12, про припинення нарахування пенсії з 01.08.2014 р. фактично дізнався з листа УПФУ в м. Первомайську та Первомайському районі № 39-Б-08 від 07.08.2015 р., за захистом свого конституційного права звернувся до суду 13.08.2015 р., суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, у звязку з чим процесуальний строк для звернення до суду з вищезазначеною позовною заявою має бути поновлено.

Щодо визнання дій Первомайського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війні інвалідів війни, безтермінове посвідчення серії Є № 119313 від 06.03.2013 р.; та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), безстрокове посвідчення серії А № 088318 від 27.03.2008 р.

Позивач з 24.06.2004 р. перебуває на обліку в УПФУ в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 2-948/10 від 13.05.2010 р. визнано протиправною відмову УПФУ в м. Первомайську Миколаївської області в перерахунку основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2007 р. по 01.05.2010 р. та зобовязано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі: основна пенсія в розмірі вісім мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія в розмірі 0,75 мінімальних пенсій за віком з 01.04.2007 р. по 01.05.2010 р.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09.09.2010 р. вказане рішення змінено, резолютивну частину викладено в такій редакції: визнати протиправною відмову УПФУ щодо здійснення перерахунку ОСОБА_1 державної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю; зобовязати УПФУ перерахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності в наслідок захворювання, повязаного з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чонобильської катастрофи» від 28.02.1991 р., виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за відповідний період, з 01.01.2010 р.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14.12.2011 р. вказане судове рішення було розяснено, а саме: згідно з рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 09.09.2010 р. перерахунок та виплата ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності в наслідок захворювання, повязаного з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чонобильської катастрофи» від 28.02.1991 р., починаючи з 01.01.2010 р. і до внесення змін до законодавства щодо розміру та умов виплати зазначеного виду пенсії.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 1421/1041/12 від 29.03.2012 р. зобовязано УПФУ в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області поновити з 01.12.2011 р. виплату пенсії в розмірі, визначеному постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 2-948/10 від 13.05.2010 р., та виплатити частину пенсії, яку не було доплачено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2013 р. вказану постанову залишено без змін.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 31.07.2014 року, яка діяла на момент зменшення розміру пенсії позивача) встановлено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону в цій же редакції (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 р. №1622-VII, Прикінцеві положення Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" доповнено пунктом 6-7, яким встановлено, що норми і положення ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Статтею 92 Конституції України визначено сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 зазначив, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

В свою чергу, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014 року внесено зміни у ОСОБА_4 України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме текст статті 50 викладено у такій редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Статтю 54 викладено у наступній редакції: "Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань".

ОСОБА_4 набрав чинності з 01.01.2015 року.

Аналізуючи вищенаведені положення нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що саме з моменту набрання чинності Законом України № 76-VIII органи Пенсійного фонду України отримали законні підстави для перерахунку розміру соціальних виплат, у тому числі, пенсій.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до п. 7 Прикінцевих положень закону України № 76-VIII, у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, відповідно до цього Закону, її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Ураховуючи приписи ст. 22 Конституції України, керуючись принципом верховенства права, п. 7 Прикінцевих положеньЗУ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII, а також беручи до уваги те, що позивачу пенсію було призначено у 2004 році, після чого проводився її перерахунок, а не призначення, суд приходить до висновку, що розмір пенсії після чергового перерахунку не може бути меншим розміру визначеного раніше, а саме: постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 2-948/10 від 13.05.2010 р.

Постановою суду від 13.05.2010 р. у справі 2-948/10 встановлено пенсію позивача у розмірі 8,75 мінімальних прожиткових мінімуми (основна пенсія в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія в розмірі 0,75 мінімальних пенсій за віком). Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09.09.2010 р. вказане рішення змінено, зазначено, що обрахунок пенсії має бути проведено виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за відповідний період. Постановою від 29.03.2012 р. у справі 1421/1041/12 зобовязано УПФУ поновити виплату пенсії позивачу у встановленому раніше розмірі, а не визначено інший її розмір. За таких обставин, для обрахунку пенсії, розмір якої не може бути меншим ніж встановлено раніше, суд виходить з розміру встановленого постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі 2-984/10 від 13.10.2010 р. 8,75 прожиткових мінімуми для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за відповідний період.

Таким чином, Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайського району Миколаївської області неправомірно зменшило з 01.08.2014 р. розмір пенсії позивача, в розмірі визначеному постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 2-984/10 від 13.05.2010 р., виплату якої відповідно до постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 1421/1041/12 від 29.03.2012 р. було поновлено з 01.12.2011 р., отже недоотримані пенсійні виплати підлягають донарахуванню та виплаті позивачеві.

Стосовно суми заборгованості з виплати пенсії позивачеві в розмірі 10 219,41 грн., яка утворилась до 01.08.2014 року, суд зазначає, що вказані суми були нараховані позивачу на підставі судового рішення, проте не виплачені через відсутність бюджетних асигнувань.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (далі ОСОБА_4 № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Статтею 3 цього Закону № 606-XIV передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що примусове стягнення визначених судовим рішенням сум перебуває у сфері дії закону України "Про виконавче провадження", отже питання щодо їх стягнення не може вирішуватися шляхом звернення до суду з новим позовом, позаяк судовий орган вже визначився щодо розміру та порядку виплати цих коштів.

За таких обставин адміністративний суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо вимоги позивача про стягнення з УПФУ 3 % річних та інфляційних втрат суд виходить з такого.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (надалі ОСОБА_4 № 1058-IV) та Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-III (надалі - ОСОБА_4 № 2050-III).

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, за правилами ст. 1 Закону № 2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вищезазначеного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Статтями 3, 4 Закону № 2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Вказані приписи Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" кореспондуються з положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р. "Про проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати".

Зміст вищезазначених норм слід розуміти так, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, дія вищенаведених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії), і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Таким чином, оскільки нарахування та виплата позивачу відповідного доходу має відбуватись у зв'язку із призначенням пенсії за віком на виконання судового рішення, несвоєчасне нарахування зазначених сум сталось у зв'язку із неправомірною відмовою Первомайського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області у нарахуванні та виплаті позивачу пенсії у раніше визначеному розмірі, тобто відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, позивач має право на стягнення компенсації втрати частини доходу за відповідний період.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що до вищезазначених правовідносин не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України), але, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України в редакції від 15.12.2017 р., наявні підстави для застосування приписів Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та нарахування і стягнення компенсації позивачу втрати частини доходу за період з 01.05.2014 р. по фактичну дату розрахунку.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до таких висновків.

Частиною другою ст. 77 КАС України в редакції від 15.12.2017 р. (ч. 2. ст. 71 КАС України в редакції до 15.12.2017 р.) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Правомірність свого рішення відповідач в межах даної справи не довів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», можуть розглядатися вимоги про відшкодування моральної шкоди лише за наявності таких умов: вимога має стосуватись моральної шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень, така вимога має бути поєднана з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Про вказане висловлено правову позицію також у постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 18 червня 2013 року по справі № 21-204а13.

Заявлена позивачем вимога про відшкодування моральної шкоди поєднана з вимогою про визнання протиправними дій УПФУ як суб'єкта владних повноважень, тому спір про відшкодування моральної шкоди у даній справі виник в межах публічно-правового спору, що є підставою для його розгляду.

Згідно зі ст. ст. 32, 56, 62 Конституції України передбачено право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав, свобод і законних інтересів.

Закріплення в Конституції України права на відшкодування моральної шкоди є гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягненнядо кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення його прав. Моральна шкода може складатися в душевних стражданнях, які особа понесла у звязку з протиправною поведінкою щодо неї.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 р. із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 р. та 27.02.2009 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподій фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд встановив, що дійсно права позивача були порушені діями Первомайського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області шляхом зменшення щомісячної виплати пенсії.

Позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 32 428, 00 грн., яку обрахував виходячи з 228,00 грн. за один день хвороби (151 хвороби * 228,00 грн. = 32 428, 00 грн.). Підставою для стягнення моральної шкоди позивач вказав, що зупинення виплати спричинило йому моральні страждання, пов'язані з тяганиною при розгляді звернень, оскільки всі негативні прояви виникли на ґрунті переживань, пов'язаних з необхідністю доказування прав в суді. У зв'язку з порушенням прав він змушений був прикласти значних зусиль для їх відновлення.

Проте, стверджуючи, що Первомайське обєднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області завдало моральну шкоду позивачу, останній не довів факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з прийняттям рішення суб'єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується; жодним доказом не доведено, що виплата пенсії у зменшеному розмірі та несвоєчасна сплата донарахованої різниці пенсійних виплат викликало стресову ситуацію, а тому за таких обставин, суд приходить до переконання, що підстав для стягнення моральної шкоди немає.

Відповідно до п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15.12.2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі ст. 6 КАС України в редакції від 15.12.2017 р. суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 9 КАС України в редакції від 15.12.2017 р. передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог; суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд приходить до висновку що права, свободи та інтереси позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, враховуючи, що обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, судові витрати має бути компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За таких обставин суд вважає за необхідне зобовязати Первомайське обєднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області подати до суду звіт про виконання судового рішення у визначений судом строк.

Керуючись ст. ст. 22, 46 Конституції України, ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 1-4Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», ст. ст. 241, 242, 243, 244, 246, 255 КАС України, суд

постановив:

поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НЕ 123169, виданий Ананьївським РВУМВС України в Одеській області 21.12.1995 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 55202, АДРЕСА_1) строк звернення до суду із адміністративним позовом;

позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НЕ 123169, виданий Ананьївським РВУМВС України в Одеській області 21.12.1995 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 55202, АДРЕСА_1) до Первомайського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (, 55213, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Вокзальна, 36), Управління державної казначейської служби України у Первомайському районі Миколаївської області (, 55213, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Вадима Яновича, 15) про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії та стягнення коштів задовольнити частково;

визнати протиправними дії Первомайського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (, 55213, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Вокзальна, 36) щодо зменшення з 01.08.2014 р. розміру пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НЕ 123169, виданий Ананьївським РВУМВС України в Одеській області 21.12.1995 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 55202, АДРЕСА_1);

зобовязати Первомайське обєднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (, 55213, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Вокзальна, 36) поновити з 01.08.2014 р. виплату пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НЕ 123169, виданий Ананьївським РВУМВС України в Одеській області 21.12.1995 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 55202, АДРЕСА_1) в розмірі визначеному постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 2-948/10 від 13.05.2010 р. виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за відповідний період;

зобовязати Первомайське обєднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (, 55213, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Вокзальна, 36) провести з 01.08.2014 р. нарахування та виплату ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НЕ 123169, виданий Ананьївським РВУМВС України в Одеській області 21.12.1995 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 55202, АДРЕСА_1) пенсії в розмірі визначеному постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі 2-948/10 від 13.05.2010 р. виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за відповідний період;

зобовязати Первомайське обєднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (, 55213, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Вокзальна, 36) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НЕ 123169, виданий Ананьївським РВУМВС України в Одеській області 21.12.1995 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 55202, АДРЕСА_1) компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати недоотриманої частини пенсії за період з 01.05.2014 р. по фактичну дату виплати недоотриманої частини пенсії;

в решті задоволення позовних вимог відмовити;

судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду:

зобовязати Первомайське обєднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (, 55213, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Вокзальна, 36) подати до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області звіт про виконання постанови суду протягом тридцяти днів з дня набрання постановою суду законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського адміністративного апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Постанову у повному обсязі складено 28.12.2017 р.

Суддя Т.Ю. Фортуна