Справа № 585/4086/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шульга В.О.

Суддя-доповідач: Мельнікової Л.В.

27 грудня 2017 р. м. ХарківСправа № 585/4086/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Мельнікової Л.В.

суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Роменського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання здійснювати нарахування і виплату доплати до пенсії як дитині війни

В с т а н о в и л а:

31 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить зобов'язати Роменське об'єднане Управління Пенсійного фонду Сумської області (далі - Роменське ОУПФУ) нарахувати їй підвищення пенсії, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобов'язати здійснити перерахунок її пенсії та сплатити з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 01 травня 2017 року по день ухвалення рішення у справі у сумі 2 005,02 грн., з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що знаходиться на обліку в Роменському ОУПФУ і отримує пенсію за віком, відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року має статус «дитина війни». Згідно ст. 6 цього Закону їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком, вихідним критерієм обрахунку підвищення пенсій дітям війни є мінімальний розмір пенсії за віком, який відповідно до частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» обчислюється виходячи з визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Відповідач нараховував і здійснював виплату до пенсії 66,43 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28 грудня 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верст населення». Вказує, що недоотримала виплату до пенсії 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01 листопада 2011 року і по даний час. Вважає, що відповідач не мав підстав застосовувати вищеозначену постанову Кабінету Міністрів України, та зобов'язаний діяти з приписами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який має вищу юридичну силу, ніж зазначена постанова. Також зазначає, що недоплата складає 2005,02 грн.

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано висновком суду першої інстанції про правомірність дій відповідача, оскільки нараховуючи та сплачуючи позивачу щомісячну доплату до пенсії, як «дитині війни» з 01 травня 2017 у розмірі 66,43 грн. відповідач діяв правомірно на підставі діючого законодавства України. Так, здійснюючи нарахування та виплати у визначеному Кабінетом Міністрів Україні розмірі, діяв з урахуванням вимог законодавства, та не міг застосовувати не існуючої норми. Питання щодо розміру доплат, є питанням та прерогативою самої держави, як і її відповідальності. Законодавцем визначено, що саме Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями визначати порядок та розмір виплат дітям війни.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні спору

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач, перебуває на обліку в Роменському ОУПФУ. Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 02 грудня 2008 року, є отримувачем пенсії та відповідно до відмітки штампу має соціальний статус «дитини війни» /а.с. 5/

Закон України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-IV від 18 листопада 2004 року (далі - Закону № 2195-IV), встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2195-IV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно із Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28 грудня 2014 року, положення ч.1 Закону № 2195-IV викладено в новій редакції, а саме встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що наразі положення статті ст. 6 Закону № 2195-IV такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в установленому порядку не визнані, тобто є діючими. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» також не встановлено змін щодо застосування положень ст. 6 Закону № 2195-IV.

Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 112 від 25 березня 2014 року, встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону № 2195-IV провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Відповідно до ст. 7 Закону № 2195-IV фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України передбачено, що виплата надбавок та підвищень здійснюється з коштів Державного бюджету, а тому згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з державного бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Колегія суддів зауважує, що на залежність розмірів соціальних виплат і соціальних послуг від фінансових можливостей держави вказував Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 та від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008.

Аналогічні положення відображені у статті 22 Загальної декларації прав людини, згідно з якою кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави; а також у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов'язок держав забезпечувати здійснення цих прав у максимальних межах наявних ресурсів (стаття 2).

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський Суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії».

Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державною, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 1-11/2012 принцип законності під час вирішення справ про соціальний захист громадян передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у наступній практиці Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» у рішенні від 07 липня 1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» цей Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

Отже, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та сплатити позивачу підвищення пенсії, передбаченого ст. 6 Закону № 2195-IV в інший порядок і розмірах, ніж визначено цією нормою Закону та постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

В порядку, визначеному ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного, керуючись п. 10 Перехідних положень, ч. 4 ст. 229, ч.3 ст. 243, ст.ст. 292, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2017 року - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її оголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.
Судді Бенедик А.П. Донець Л.О.

Постанова складена і підписана 27 грудня 2017 року.