Справа № 826/6380/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29 листопада 2017 року 16:00 № 826/6380/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.11.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що витрати позивача у зв'язку із придбанням інвестиційного активу, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, є документально підтвердженими та обґрунтовано включені до податкової звітності, в силу чого у відповідача відсутні підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи, зокрема, вказував, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та обґрунтованим, оскільки позивачем не надано документальних підтверджень понесених витрат у зв'язку з придбанням інвестиційного активу, відтак, фінансовий результат операцій з інвестиційними активами за результатами перевірки позивача складає 5981580,13 грн. і з цієї суми позивач повинен сплатити податок з доходів фізичних осіб.

Представник відповідача у судове засідання не прибув.

В порядку частини 6 ст.128 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб від доходів, отриманих як інвестиційний прибуток, за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За наслідком перевірки було складено акт №1730/17-01/НОМЕР_1 від 16.10.2015 (далі - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.163.1 ст.163, пп.164.2.9 п.164.2 ст.164, п.170.2 ст.170, п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб з доходу, отриманого від відчуження інвестиційних активів, у розмірі 1 016 625,03 грн.

Перевіркою правильності визначення загального річного оподатковуваного доходу платника податків, відображеного в податковій декларації, встановлено заниження загального річного оподатковуваного доходу у 2014 р. на суму 5 981 580,18 грн. у зв'язку з невідображенням у податковій декларації суми інвестиційного прибутку. Такого висновку посадова особа відповідача дійшла у зв'язку з не підтвердженням у ході перевірки задекларованих позивачем витрат у сумі 6 425 279,28 грн.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25.11.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за основним платежем у розмірі 1 016 625,03 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 254 156,26 грн.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд зазначає наступне.

Пунктами 36.1, 36.5 статті 36 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, далі - ПК України), податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Платником податку на доходи фізичних осіб, згідно з пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування резидента, відповідно до вимог п.163.1 ст.163 ПК України, є:

163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст.164 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

За нормами абз. «в» пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів.

Згідно з пп.170.2.2 п.170.2 ст.170 ПК України, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

До складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку, відповідно до пп. 170.2.6 п.170.2 ст.170 ПК України, включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Платники податку, за вимогами п. 176.1 ст.176 ПК України, зокрема, зобов'язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

Позивачем було подано декларацію про майновий стан і доходи за 2014 р., відповідно до додатку з до рядка 01.04 вказаної декларації - розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з інвестиційними активами, зазначено суму доходу, отриманого від продажу інвестиційного активу ТОВ «Петрівська меблева фабрика» 5 981 580,18 грн., суму витрат на придбання інвестиційного активу 6 425 279,28 грн., та фінансовий результат - інвестиційний збиток -443 699,10 грн.

Позивач обґрунтовує задекларовані витрати на придбання інвестиційного активу наступним чином.

3 398 514,85 грн. - внесено протягом 2010-2011 років до статутного капіталу ТОВ «Петрівська меблева фабрика», на підтвердження чого надав копії виписок ПАТ «Креді Агріколь Банк» з рахунку вищевказаного підприємства за період з 14.09.2009 по 31.12.2014, зведених меморіальних ордерів від 01.10.2009 та від 23.11.2010, а також довідки про рух коштів по рахунку за період з 14.09.2009 по 31.12.2014.

841 123,60 грн. - витрати на придбання частки корпоративних прав ТОВ «Петрівська меблева фабрика» шляхом внесення майна до статутного фонду, а саме земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_2 (площею 0,8917 га, вартістю 409 475,40 грн.) та НОМЕР_3 (площею 0,9432 га, вартістю 431 648,20 грн.), що належали ОСОБА_1 на праві приватної власності. На підтвердження зазначеного надав суду копії протоколу №6 від 06.12.2012 загальних зборів учасників ТОВ «Петрівська меблева фабрика», акту оцінки та приймання-передачі майна від 06.12.2012, статуту вказаного підприємства в редакції від 07.12.2012, державних актів про право власності ТОВ «Петрівська меблева фабрика» на зазначені земельні ділянки.

2 013 925,40 грн. - витрати на придбання частки корпоративних прав ТОВ «Петрівська меблева фабрика» шляхом купівлі частки у статутному капіталі у розмірі 16,34% в учасника ТОВ - ОСОБА_3 На підтвердження зазначеного надав суду копії протоколу №7 від 21.03.2013 загальних зборів учасників ТОВ «Петрівська меблева фабрика», договору купівлі-продажу частки (корпоративних прав) від 21.03.2013, статуту вказаного підприємства в редакції від 22.03.2013.

З приводу вищевикладених досліджених судом пояснень та доказів позивача суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до вимог ст.143 Цивільного кодексу України, (далі - ЦК України), установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут.

Статут товариства з обмеженою відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі.

Зміни до статуту, пов'язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

Порядок внесення додаткових вкладів встановлюється законом і статутом товариства.

До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, згідно з п.2 ч.4 ст.145 ЦК України, належить внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу.

Вищенаведені норми ЦК України кореспондують з нормами Закону України «Про господарські товариства».

Так, згідно з вимогами ст.16 вказаного Закону, рішення про зміну розміру статутного (складеного) капіталу товариства набирає чинності з дня внесення таких змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Статтею 41 вказаного Закону встановлено, що внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу, належить до компетенції загальних зборів (стаття 59, яка визначає компетенцію загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, відсилає до ст.41).

Таким чином, з вищенаведених норм закону вбачається, що розмір статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю визначається його статутом. Рішення про збільшення розміру статутного капіталу приймається на загальних зборах, має бути зафіксовано в статуті та набуває чинності із дня внесення таких змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

В той же час, за вимогами ч.4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Враховуючи вищевикладене, витрати позивача у сумі 3 398 514,85 грн. на збільшення розміру статутного капіталу ТОВ «Петрівська меблева фабрика» повинні бути підтвердженими, перш за все, протоколом загальних зборів учасників товариства та зареєстрованим у встановленому порядку статутом з відповідними відомостями. Зазначених документів суду не надано. Самі банківські виписки по розрахунковому рахунку, меморіальні ордери та довідка про рух коштів не є належними доказами понесення позивачем вказаних витрат. Таким чином, суд дійшов висновку, що витрати позивача у сумі 3 398 514,85 грн. не підтверджено належними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.115 Цивільного кодексу України, яка кореспондує із ст.13 Закону України «Про господарські товариства», вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Статтею 13 Закону України «Про оцінку земель» визначено випадки проведення грошової оцінки земельних ділянок.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі:

- визначення розміру земельного податку;

- визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності;

- визначення розміру державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом;

- визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва;

- розробки показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель;

- відчуження земельних ділянок площею понад 50 гектарів, що належать до державної або комунальної власності, для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі:

- відчуження та страхування земельних ділянок, що належать до державної або комунальної власності, крім випадку, передбаченого абзацом сьомим частини першої цієї статті;

- застави земельної ділянки відповідно до закону;

- визначення інвестиційного вкладу в реалізацію інвестиційного проекту на земельні поліпшення;

- визначення вартості земельних ділянок, що належать до державної або комунальної власності, у разі якщо вони вносяться до статутного фонду господарського товариства;

- визначення вартості земельних ділянок при реорганізації, банкрутстві або ліквідації господарського товариства (підприємства) з державною часткою чи часткою комунального майна, яке є власником земельної ділянки;

- виділення або визначення частки держави чи територіальної громади у складі земельних ділянок, що перебувають у спільній власності;

- відображення вартості земельних ділянок та права користування земельними ділянками у бухгалтерському обліку відповідно до законодавства України;

- визначення збитків власникам або землекористувачам у випадках, встановлених законом або договором;

- рішення суду.

У всіх інших випадках грошова оцінка земельних ділянок може проводитися за згодою сторін та у випадках, визначених цим та іншими законами України.

Таким чином, Законом України «Про оцінку земель» не передбачено обов'язкової нормативної чи експертної грошової оцінки земельних ділянок у разі внесення їх до статутного фонду господарського товариства. Тому, за вимогами ЦК України та Закону «Про господарські товариства», грошова оцінка внесених позивачем земельних ділянок повинна була бути здійснена за згодою учасників товариства - окрім позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (згідно з пп.6.1.1 п.6.1 ст.6 статута). Разом з тим, наданий позивачем акт від 06.12.2012 оцінки та приймання-передачі майна, що вноситься учасником до статутного капіталу ТОВ «Петрівська меблева фабрика», стосовно внесення ОСОБА_1 земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3, яким визначено вартість ділянок у розмірі 409 475,40 грн. та 431 648,20 грн. відповідно, підписаний лише самим ОСОБА_1 та фінансовим директором товариства ОСОБА_5 Тобто, відсутня згода інших учасників ТОВ «Петрівська меблева фабрика» стосовно грошової оцінки вказаних земельних ділянок, а відтак надані позивачем документи не є належними доказами здійснення витрат на придбання інвестиційного активу у сумі 841 123,60 грн.

В частині витрат у сумі 2 013 925,40 грн. на придбання частки корпоративних прав ТОВ «Петрівська меблева фабрика» шляхом купівлі частки у статутному капіталі, суд констатує відсутність належних доказів понесення позивачем таких витрат з огляду на відсутність будь-яких платіжних документів чи інших доказів на підтвердження здійснення розрахунків, а відтак і наявність витрат, за договором купівлі-продажу частки (корпоративних прав) від 21.03.2013.

При цьому, загальна сума витрат, на які посилається позивач, становить 6 253 563,85 грн. (3 398 514,85 + 841 123,60 + 2 013 925,40 = 6 253 563,85 грн.) у той час, коли задекларована ним сума витрат на придбання інвестиційного активу становить 6 425 279,28 грн. Жодних пояснень стосовно різниці вказаних сум позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач, в силу положень ч.1 ст.71 КАС України, повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Відповідач, в силу положень частини 2 статті 71 КАС України, спростував доводи позивача і довів відповідність оскаржуваного рішення вимогам ч.3. ст.2 КАС України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко