Справа № 817/1668/17
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2017 р.Р і в н еСправа №817/1668/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5 з обмеженою відповідальність "Традєкс"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю Традєкс (далі ТОВ Традєкс) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Рівненській області від 19.08.2017 №, №, №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта перевірки, на підставі якого прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення, не ґрунтуються на достовірних, об'єктивних та належним чином встановлених і відображених у акті даних, не відповідають фактичним обставинам та суперечать чинному законодавству.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та суду пояснили, що висновки, викладені в акті перевірки носять суперечливий характер, базуються на припущеннях, не є документально обґрунтованими, не відповідають діючому законодавству та фактичним обставинам, в зв'язку з чим такі висновки суперечать чинному податковому законодавству, не підтверджені реальними доказами. Господарські операції ТОВ Традєкс з ТОВ Рум Плюс не суперечать актам цивільного законодавства, мали реальний товарний характер та здійснені в межах господарської діяльності позивача, підтверджені належним чином оформленими первинними документами. Договори з вказаними контрагентами не визнавалися недійсними, відповідачем не було доведено, що сторони, вчиняючи правочини, мали умисел на укладення угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, такою, як несплата податків. На момент здійснення господарських операцій з ТОВ Традєкс, ТОВ Рум Плюс було зареєстроване як юридична особа та як платник податку на додану вартість. Позивач, як добросовісний платник податків, не може нести відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов'язків зі сплати податків іншими платниками податків. Зазначили, що придбані ТОВ Традєкс у ТОВ Рум Плюс товари були надалі використані у господарській діяльності позивача. Просили позов задовольнити повністю.

Відповідач, ГУ ДФС у Рівненській області, позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представники відповідача у судовому засіданні надали пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в письмових запереченнях, зокрема пояснили, що позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту віднесено суми за господарськими операціями з ТОВ Рум Плюс, які мають ознаки нікчемності, оскільки у вказаного контрагента відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби. Так, перевіркою встановлено відображення у бухгалтерському та податковому обліках ТОВ Традєкс операцій з придбання товарів у 2015 році у ТОВ Рум Плюс. Аналіз зареєстрованих податкових накладних свідчить про наявність фактів, коли товар, а саме, соя не була придбана у ТОВ Рум Плюс, ним також не реалізована, а відбулося лише документальне оформлення операції з реалізації товарів на адресу ТОВ Традєкс. Також ТОВ Традєкс суму умовно нарахованих податкових зобовязань з ПДВ списано за рахунок прибутку підприємства, в результаті чого підприємством завищено значення у розділі Фінансовий результат до оподаткування. Крім того, ТОВ Традєкс до складу витрат на збут віднесено витрати, повязані з придбанням зернових культур, у вигляді витрат на транспортування від постачальника до зернового складу та зберігання на зерновому складі. Таким чином, позивач не мав права формувати валові витрати та податковий кредит за господарськими операціями з ТОВ Рум Плюс, а відтак, висновки акта перевірки та оспорювані податкові повідомлення-рішення є правомірними. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТОВ Традєкс зареєстроване як юридична особа, є платником податку на додану вартість, основними видами діяльності позивача є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами, оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, будівництво житлових і нежитлових будівель.

07.08.2017 ГУ ДФС у Рівненській області було складено акт за №635/17-00-14-01/37083061 про результати документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання ТОВ Традєкс вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017

Так, зокрема в акті зазначено, що перевіркою встановлено порушення ТОВ Традєкс, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 2148845,00грн., та завищено відємне значення обєкта оподаткування з податку на прибуток в сумі 1413101,00грн.

Окрім того, ТОВ Традєкс занижено податок на додану вартість за травень 2015 року в сумі 537806,00грн., та занижено податкові зобовязання за вересень 2017 року в сумі 87247,00грн.

Зважаючи на те, що на думку позивача обґрунтування та висновки в акті перевірки не відповідають діючому податковому законодавству та існуючим фактам, у відповідності до пункту 81.3 статті 81 та пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України позивачем було подано заперечення до акту документальної планової виїзної перевірки від 07.08.2017 за №635/17-00-14-01/37083061, проте рішенням ГУ ДФС у Рівненській області від 18.08.2017 №4368/10/17-00-17-01 висновки акту перевірки було залишено без змін.

На підставі акту перевірки 19.08.2017 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № за порушення пп.14.1.191 п.14.1, ст..14, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200 та п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість (код платежу 14011000) на суму вісімдесят сім тисяч двісті сорок сім гривень 00 коп.;

- № за порушення пп.14.1.191 п.14.1, ст..14, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, пп.(а) п.198.1, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (код платежу 14010100) на суму шістсот сімдесят дві тисячі двісті пятдесят сім гривень 00 коп.;

- № за порушення пп.153.1.1., пп.153.1.3, п.153.1 ст.153, пп.138.10.4 п.138.10 ст.138, п.44.1, п.44.2, ст..44 розділу 1, пп.134.1.1 п.134.1., ст..134 розділу ІІІ Податкового кодексу України, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств (код платежу 11021000) на суму два мільйони триста тридцять девять тисяч шістсот двадцять дві гривні 00 коп.;

- № за порушення п.44.1, п.44.2, ст..44 розділу 1, пп.134.1.1 п.134.1., ст..134 Податкового кодексу України, яким зменшено суму відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток на суму один мільйон чотириста тринадцять тисяч сто одна гривна 00 коп.

Наслідком вказаних вище порушень, на думку відповідача, стало включення позивачем до складу інших доходів за 2014 рік позитивного значення курсових різниць, визначеного як різниця між показниками рахунку 714 Дохід від операційної курсової різниці та рахунку 945 Витрати від операційної курсової різниці, хоча, на думку відповідача дата підписання протоколу заліку взаємних вимог є датою припинення зобовязань за зовнішньоекономічним контрактом, тобто, датою зарахування коштів в оплату за поставлений товар; відображення в бухгалтерському та податковому обліках ТОВ Традєкс операцій з придбання в 2015 році товарів у ТОВ Рум Плюс на загальну суму 3226834,00грн.; подання уточнюючої декларації з податку на прибуток, на підставі якої зменшено фінансовий результат до оподаткування за рахунок збільшення собівартості реалізованої продукції на суму умовно нарахованих податкових зобовязань з податку на додану вартість у розмірі 6422600,00грн.; віднесення до складу витрат на збут витрат на транспортування від постачальника до зернового складу та зберігання на зерновому складі.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, проте рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 18.08.2017 №4368/10/17-00-17-01 та рішенням Державної фіскальної служби України від 17.10.2017 №23200/6/99-99-11-01-01-25 заперечення та скарга ТОВ Традєкс залишені без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи такі рішення податкового органу протиправними, ТОВ Традєкс звернулося до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України).

Пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України визначено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів та митних платежів, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів.

Стаття 19-1 Податкового кодексу України визначає функції контролюючих, до яких, зокрема, відноситься: збір податкової інформації та внесення її до інформаційних баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику; адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобовязань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з положеннями ст.77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки (п.77.1). Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом (п.77.4). Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (п.77.9).

Так, статтею 86 Податкового кодексу України встановлено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, який складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Як вбачається з акту перевірки, перевіркою встановлено відображення в бухгалтерському та податковому обліках ТОВ Традєкс операцій з придбання в 2015 році товарів у ТОВ Рум Плюс, хоча, на думку податкового органу дане товариство фактично товари не поставляло, оскільки на момент проведення таких операцій у ТОВ Рум Плюс був відсутній сам актив товар, що був предметом поставок, та у ТОВ Традєкс на момент перевірки відсутні первинні бухгалтерські документи з належним чином оформленими обовязковими реквізитами.

Проте, суд не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи (п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України).

Пунктом 5.1 статті 5 Податкового кодексу України визначено, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

Підпунктами 16.1.3 та 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, та сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Платник податків у відповідності до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України зобовязаний вести облік доходів і витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування / податкових зобов'язань, на підставі: первинних документів; регістрів бухгалтерського обліку; фінансової звітності; інших документів, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що належним чином здійснював позивач.

Твердження відповідача про те, що первинні документи складені всупереч чинному законодавству, також не заслуговують на увагу суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.3, ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон №996-XIV), фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону №996-XIV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, при цьому зазначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Податковим кодексом України встановлено, що об'єкт оподаткування податком на прибуток, визнається на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат та отримання доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку таких, як в нашому випадку, накладні, товарно-транспортні накладні, подорожні листи тощо.

Підставою для правомірного визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість, формування податкового кредиту / бюджетного відшкодування є також первинні документи, а саме, податкові накладні, банківські виписки тощо.

При цьому, ч.1 ст.9 Закону №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, одною з визначальних ознак вказаних господарських операцій є те, що вони спричинили реальні зміни майнового стану товариства як платника податків в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства тощо.

З огляду на зазначене, підставою для ведення податкового обліку є виключно належним чином оформлені первинні документи, які власне, підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Як встановлено судом, первинні та зведені облікові документи, що були надані ТОВ Традєкс до перевірки, містять всі необхідні реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також в акті перевірки не зазначено жодних застережень, конкретизації про те, які саме порушення були допущені стороною продавця при оформленні первинних документів і в чому ці документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Окрім того, твердження відповідача про те, що рух активів від ТОВ Рум Плюс до ТОВ Традєкс в дійсності не відбувся, оскільки надані первинні документи не опосередковувалися реальним рухом активів, спростовуються документами, що були надані Позивачем як до акту перевірки, так і безпосередньо під час судового розгляду. Зокрема, на підтвердження вказаної обставини ТОВ Традєкс було надано копії договорів оренди, банківські виписки, акти наданих послуг, податкові накладні, які підтверджують реальність здійснення операції що спричинила зміни в майновому стані ТОВ Традєкс.

В подальшому, придбаний у ТОВ Рум Плюс товар було реалізовано позивачем третім особам, що підтверджується наданими первинними бухгалтерськими документами: договорами, видатковими накладними, довіреностями на отримання товару, товарно-транспортними накладними на перевезення товару позивачем; платіжними дорученнями на оплату, фінансовим звітом, оборотно-сальдовими відомостями.

Статтею 20 Податкового Кодексу України визначено вичерпний перелік прав, що надані контролюючим органам. В даному переліку відсутнє право визначати дійсність чи недійсність правочину, або кваліфікувати сумнівність вчинення господарських операцій, як і право звільняти платників податків від податкового обов'язку обчислити, задекларувати та сплатити суму податку в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України.

Крім того, відповідальність осіб має індивідуальний характер, неналежне звітування до контролюючих органів, або будь-які інші протиправні дії одних платників податків не можуть покладати обовязку щодо відповідальності за дії таких платників на інших осіб.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.19 Конституції України, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із акту перевірки, укладений між ТОВ Традєкс та ТОВ Рум Плюс договір не віднесено законом до нікчемних, відсутні будь які судові рішення про визнання його недійсним, тому твердження відповідача носять характер припущень, та не можуть братись судом до уваги.

Частиною 2 статті 8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 №475/97-ВР, Україна визнала обовязковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, повязаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

За таких обставин, твердження податкового органу про безтоварність правочину ТОВ "Традєкс" з ТОВ Рум Плюс та його фіктивність є передчасними й необґрунтованими.

Суд також не погоджується з висновками акту перевірки щодо заниження ТОВ Традєкс доходу за 2014 рік по операціях з продажу/поставки товарів за межі митного кордону України при проведенні заліку взаємних вимог по раніше отриманих авансах в іноземній валюті.

Надані позивачем під час судового розгляду первинні документи, договори та інші документи свідчать про той факт, що ТОВ Традєкс здійснювало перерахунок дебіторської заборгованості в останній день кожного місяця, тобто твердження відповідача про заниження доходів не мають під собою законних обґрунтувань, оскільки позивач відобразив в обліку і звідності продаж / постачання експортованих товарів за курсом НБУ на дату відвантаження.

При проведенні заліку взаємних вимог по раніше отриманих авансах в іноземній валюті та по дебіторській заборгованості - відвантажених товарах виникла курсова різниця, яка у відповідності до чинного законодавства України була віднесена у відповідності до чинного законодавства на витрати позивача.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземних валютах та відображення показників статей фінансової звітності господарських одиниць за межами України в грошовій одиниці визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 Вплив змін валютних курсів, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 №193, із змінами і доповненнями.

Пунктом 4 П(С)БО 21 Вплив змін валютних курсів встановлено, зокрема, що операція в іноземній валюті - господарська операція, вартість якої визначена в іноземній валюті або яка потребує розрахунків в іноземній валюті, валютний курс - установлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни, курсова різниця різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

За приписами п. 6 П(С)БО 21 Вплив змін валютних курсів сума авансу (попередньої оплати) в іноземній валюті, одержана від інших осіб у рахунок платежів для поставлення готової продукції, інших активів, виконання робіт і послуг, при включенні до складу доходу звітного періоду перераховується у валюту звітності із застосуванням валютного курсу на дату одержання авансу. У разі одержання від покупця авансових платежів в іноземній валюті частинами та відвантаження частинами покупцеві немонетарних активів (робіт, послуг) дохід від реалізації активів (робіт, послуг) визнається за сумою авансових платежів із застосуванням валютних курсів, виходячи з послідовності одержання авансових платежів.

Згідно з п.п.138.1.1 п.138 ст.138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають:

- собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

- витрати банківських установ, до яких відносяться:

а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу;

б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління;

в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів;

г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;

ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг);

є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна;

ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг;

з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Абзацом 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, твердження відповідача щодо заниження доходу за 2014 рік по операціях з продажу / поставки товарів за межі митного кордону України при проведені заліку взаємних вимог по раніше отриманих авансах в іноземній валюті під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження, оскільки, на думку суду, відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, обєктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу, що було зроблено позивачем. При проведені заліку взаємних вимог по раніше отриманих авансах в іноземній валюті та по дебіторській заборгованості - відвантажених товарах виникла курсова різниця, яка у відповідності до чинного законодавства України була віднесена у відповідності до чинного законодавства на витрати товариства (Д-т 945 - К-т 362).

Щодо висновків акту перевірки про нарахування податку на додану вартість із суми відшкодування зберігачем вартості частини неповернутого із зберігання товару, суд при розгляді даного питання виходив із наступного.

Як стверджується відповідачем у акті перевірки, перевіркою повноти визначення податкових зобовязань за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 встановлено їх заниження за вересень 2016 року в сумі 87247,00грн.

Суд не погоджується з такими висновками, викладені у акті перевірки, з огляду на наступне.

Главою 66 Цивільного Кодексу України регулюються взаємовідносини сторін, що виникають за договором зберігання. Ці самі норми кореспондуються зі ст.294 Господарського кодексу України.

Підпунктом 14.1.32 статті 14.1 Податкового кодексу України визначено, що під відповідальним зберіганням розуміють господарську операцію, яка передбачає передачу матеріальних цінностей на зберігання іншій особі без права їх використання в господарському обороті такої особи з подальшим поверненням цих цінностей без зміни їх якісних або кількісних характеристик Передача майна на відповідальне зберігання не є об'єктом обкладення ПДВ, а отже, податкові зобов'язання не нараховуються (пп. 196.1.2 Податкового кодексу України).

Згідно зі ст.951 Цивільного кодексу України, зберігач у такому разі зобов'язаний відшкодувати поклажодавцеві суму завданих йому збитків у розмірі вартості таких товарів.

Як зазначено відповідачем у акті перевірки зберігач товару, якому він був переданий на відповідальне зберігання, порушив умови договору зберігання не повернув частину товару ТОВ Традєкс як поклажодавцеві.

Надані позивачем під час судового розгляду первинні документи, зокрема, копії договору відповідального зберігання, акти приймання передачі, складська квитанція, листи, претензія, свідчать про той факт, що фактично проводилось відшкодування вартості неповернутого із зберігання товару (жита), в той же час ДФС у Рівненській області стверджує, що відбулось фактично постачання товару, що спростовується наявними в матеріалах справи документами.

На думку суду, операція з відшкодування збитків не є об'єктом обкладення ПДВ, адже, щоб підпасти під визначення бази оподаткування ПДВ, така операція повинна мати ознаки постачання товарів (пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України). Таких ознак у відповідності до договору складського зберігання не має, оскільки товар в межах договору зберігання не постачався зберігачеві. В даному випадку товар взагалі не виступає об'єктом операції між поклажодавцем та зберігачем, він є лише причиною претензій до зберігача від ТОВ Традєкс як належного поклажодавця. Доказів зворотного відповідачем надано не було.

Згідно з визначеннями доходів та витрат у П(С)БО 15 Дохід та П(С)БО 16 Витрати, передача майна на відповідальне зберігання не визнаватиметься ні доходами, ні витратами і в бухгалтерському обліку. А отже, у поклажодавця на момент передачі товару на відповідальне зберігання у бухгалтерському обліку буде відображене проведення за дебетом і кредитом матеріальних рахунків з відкриттям різних субрахунків за місцями зберігання.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III "Податок на прибуток підприємств" Кодексу.

У відповідності до існуючих положень первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з фактичних витрат, серед іншого, суми непрямих податків у зв'язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству / установі (п.9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку Запаси, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №751/4044).

ГУ ДФС у Рівненській області стверджує, що сума умовно нарахованих в 2015 році податкових зобовязань з податку на додану вартість не може збільшувати собівартість реалізованих товарів, а відтак, зменшувати фінансовий результат до оподаткування щодо відображення в податковому обліку операцій купівлі-продажу та експорту зернових культур платниками податку на прибуток на загальних умовах.

Проте, суд не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.14.1.178 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 15-2 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 00 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників. Отже, операції з вивезення в митному режимі експорту зернових та технічних культур, зазначених в абзаці 1 цього пункту, звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Згідно з пп."б" п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених пп.197.1.28 п.197.1 ст.197 Кодексу), то платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації відповідні податкові накладні/зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту.

Враховуючи зазначене, якщо платник податку за придбаними зерновими культурами скористався своїм правом на податковий кредит і в подальшому здійснює їх вивезення у митному режимі експорту, то у податковому періоді, на який припадає таке вивезення, платник повинен здійснити нарахування ПДВ, при цьому база оподаткування за такою операцією визначається виходячи із ціни придбання таких зернових культур, що не заперечує також і Відповідач у акті перевірки.

Таким чином, спростовується твердження ДФС у Рівненській області про порушення ТОВ Традєкс приписів п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України щодо відсутності первинних бухгалтерських, податкових та митних документів щодо придбання та продажу зернових та технічних культу

На думку суду, для розрахунку податку на прибуток для товариства є фінансовий результат за даними бухгалтерського обліку, який визначається з урахуванням вимог Податкового кодексу України та національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Виходячи з норм Податкового кодексу України, виявивши в поточному році помилку за 2015 рік щодо частини сум умовно нарахованого ПДВ у бухгалтерському обліку, поданій фінансовій та податковій звітності, яка має вплив на фінансові результати минулих звітних періодів позивач виконав дії, передбачені вимогами п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України, а саме, надіслав уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації, що підтверджується документами, наданими під час судового розгляду.

Відповідачем не враховано, що згідно з абз.2 п.7 П(С)БО 16 Витрати, витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. В той же час, на думку суду, приписи п.11 П(С)БО 16 Витрати стосуються лише підприємств, які здійснюють виробництво продукції, до яких ТОВ Традєкс не відноситься, адже здійснює свою діяльність у сфері оптової торгівлі, тобто, являється товарним посередником. П.10 П(С)БО 16 Витрати визначено, що собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

Таким чином, судом в ході судового розгляду встановлено, що твердження ГУ ДФС у Рівненській області, що позивачем у 1 кварталі 2017 року порушено приписи п.5, 7, 11, 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, носять характер припущень, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, і як наслідок, твердження про порушення позивачем при віднесенні до витрат на збут - витрат на зберігання товарів та витрат на транспортування до покупців / отримувачів товарів, здійснених у 1 кварталі 2017 року не відповідає діючому законодавству в сфері оподаткування.

Враховуючи сукупність наведених обставин, наряду із правовою специфікою податкових повідомлень-рішень, як актів органів державної фіскальної служби України, яка полягає у тому, що владний припис таких правових актів індивідуальної дії міститься безпосередньо в самому податковому повідомленні-рішенні, а мотиви його винесення, тобто обставини, яким керувався суб'єкт владних повноважень, - у відповідному акті перевірки, на підставі якого і приймався такий правовий акт індивідуальної дії, суд прийшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 19.08.2017 №, №, № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства (ст.2 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не довів правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак, позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує на користь позивача понесені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 19.08.2017 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 19.08.2017 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 19.08.2017 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 19.08.2017 №.

Присудити на користь позивача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальність "Традєкс" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області судовий збір в сумі 67683,41грн. (шістдесят сім тисяч шістсот вісімдесят три гривні сорок одна копійка).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щербаков В.В.