Справа № 823/2017/17
Суддя: С.О.Кульчицький
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

26 грудня 2017 року справа № 823/2017/17

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Кульчицький С.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправним і скасувати наказ від 10.08.2017 №1258 в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади командира роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Черкаси Департаменту патрульної поліції Національної поліції України;

поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді командира роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Черкаси Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 23.09.2017;

зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 відповідно до ч. 1 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній станом на день ухвалення судового рішення) вказану позовну заяву, у звязку із недотриманням вимог ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України залишено без руху і надано позивачеві строк до 18.12.2017 для усунення недоліків.

Копію ухвали від 07.12.2017 отримано позивачем особисто 13.12.2017, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 858).

14.12.2017 позивачем подано до суду клопотання із поясненнями щодо пропуску строку звернення до суду та проханням поновити строк звернення, застосувавши норму Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя дійшов до висновку про повернення зазначеного адміністративного позову з наступних підстав.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_1 25.09.2017 отримала лист, у якому повідомлялося про звільнення її з посадив відповідно до наказу від 10.08.2017 №1258. Проте, відповідно до рапорту від 19.09.2017 ОСОБА_1 просить надати копії висновку службового розслідування за результатами якого видано наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 10.08.2017 №1258 та наказ від 10.08.2017 №1258.

Згідно із ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частинами 1, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У цьому контексті суд зазначає, що позивачка не надала доказів (конверту, поштового відправлення, повідомлення про вручення чи копії наказу) коли вона дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів відповідачем, а лише зазначила у позовній заяві та клопотанні письмові пояснення. Перебування позивачки на лікарняному та у відпустці не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Аналогічну позицію висловлено у постанові Верховного суду України від 21.03.2017 у справі №800/414/16 та зазначено, що: «суд не визнав переконливими і такими, що ґрунтуються на доказах, твердження позивача про тривале перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуваннях, позаяк додані як докази копії лікарняних листків та інші медичні документи не свідчать про існування перепон, що об'єктивно обмежували його в часі та можливостях звернутися до адміністративного суду. Отже, з огляду на встановлені у цій справі фактичні обставини, описані вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд дійшов правильного висновку, що позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого законом строку, а названі ним причини пропуску цього строку не містять підстав для визнання їх поважними.».

Відносно твердження ОСОБА_1 щодо встановлення трьохмісячного строку звернення до суду на підставі ст. 21 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» суд зазначає про таке.

Статтею 20 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі Дисциплінарний статут) передбачено, що особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

Згідно із ст. 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено. Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено старшим прямим начальником, який має право накладати дисциплінарні стягнення. Старший прямий начальник у разі надходження заяви про поновлення пропущеного строку подання скарги повинен всебічно та об'єктивно розглянути її і прийняти відповідне рішення не пізніше 10 днів після надходження заяви. Про результати розгляду заяви про поновлення пропущеного строку повідомляються особа рядового або начальницького складу, яка її подала, та начальник, який наклав на неї дисциплінарне стягнення.

Суд приходить до висновку, що наведені норми спеціального законодавства стосуються адміністративного оскарження до прямого начальника, проте не встановлюють строки звернення до суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено право на суд, одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак, це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності. Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, суд має з'ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справах Стаббігс та ін. проти Великобританії від 22.10.1996 року, Девеер проти Бельгії від 27.02.1980).

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Необхідно зазначити, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Одночасно суддя звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 5, 159, 160, 161, 168, 169, 241, 293, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити певні дії повернути позивачеві разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Розяснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О.Кульчицький