Справа № 807/866/15
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

про відмову в задоволенні заяви

22 грудня 2017 рокум. Ужгород№ 807/866/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Стенавська А.М.

за участю:

заявника (позивача): ОСОБА_1 , представник Краснов Р.В.;

відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , представник Карпій М.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 та виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 236 КЗпП України та просив постановити ухвалу про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 за постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2015 року та постановою Вищого адміністративного суду України від 20.06.2017 року по адміністративній справі № 807/866/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання наказу незаконним та зобов`язання вчинити дії невиплаченої різниці середнього заробітку за період з 17.04.2015 року по 18.09.2017 року (а.с.233-235, Т.1).

Подана заява мотивована наступним.

Згідно вимог ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військового службовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» приписано, що у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі, військовослужбовець, який проходить службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній, або за його згодою на іншій, не нижчій ніж попередня.

Згідно із п. 232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, встановлено, що у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби, поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

За правилами п. 1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

За судовим рішенням по справі № 807/866/15 відповідачем 18 вересня 2017 року перерахована заборгованість на рахунок позивача за платіжним дорученням від 18.09.2017 року № 1892.

Тому, в заяві про стягнення та виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 236 КЗпП України, ОСОБА_1 було зазначено, що оскільки наказ про стройовій частині про виключення його зі списків особового складу військової установи, перед звільненням з військової служби був судом скасований, то з часу визнання наказу про стройовій частині незаконним та його скасування військова служба автоматично була поновлена, так як саме закінченням проходження військової служби вважається день, з якого наказом командира військової частини військовослужбовець виключений зі списків особового складу військової частини.

В судовому засіданні представник позивача заяву про стягнення та виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви про стягнення та виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просила відмовити в задоволенні заяви повністю.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення та виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 236 КЗпП України, дослідивши необхідні для розгляду заяви матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання наказу від 17.04.2015 року № 101 про виключення позивача зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 без повного розрахунку за нормами забезпечення незаконним зобов`язання скасувати наказ (по стройовій частині) від 17.04.2015 року № 101 та видати новий наказ (по стройовій частині) про виключення позивача зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 після повного проведення з ним усіх належних розрахунків та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2015р. (а.с.120-127, Т.1), позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було задоволено частково.

Визнано незаконним наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.04.2015 року № 101 про виключення підполковника ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 без повного розрахунку за нормами забезпечення.

Зобов`язано військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати наказ (по стройовій частині) від 17.04.2015 року № 101 та видати новий наказ (по стройовій частині) військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про виключення ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 після виплати заборгованості по недоотриманому речовому майну, що підлягає видачі при звільненні в запас в розмірі 8423,77 (вісім тисяч чотириста двадцять три гривні сімдесят сім копійок) грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016р. (а.с.186-190, Т.1), апеляційного скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 було задоволено.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року у справі в частині визнання незаконним наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.04.2015 року № 101 про виключення підполковника ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 без повного розрахунку за нормами забезпечення та зобов`язання військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати наказ по стройовій частині від 17.04.2015 року №101 та видати новий наказ по стройовій частині військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про виключення ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 після виплати заборгованості по недоотриманому речовому майну, що підлягає видачі при звільненні в запас в розмірі 8423,77 грн. (вісім тисяч чотириста двадцять три гривні сімдесят сім копійок) скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог у зазначеній частині відмовити.

В решті постанову було залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 20.06.2017р. (а.с.224-228, Т.1), касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2016 року скасовано.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року змінено та викладено абзац третій резолютивної частини постанови у наступній редакції:

«Скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17 квітня 2015 року № 101 про виключення позивача зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

В решті постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року було залишено без змін.

В подальшому, як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 звернувся з заявою про стягнення та виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 236 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у даній справі, а також, враховуючи предмет розгляду даної справи та вирішуючи заяву по суті, суд виходить із наступного.

03 березня 2015 року, наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) за № 82, відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у урахуванням вимог підпункту «г» пункту 1 частини 8 цієї ж статті, позивача було звільнено з військової служби у запас за пунктом «г» з посади військового комісара Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату Закарпатської області оперативного командування «Північ» Сухопутних військ Збройних Сил України за сімейними обставинами.

Вказані обставини підтверджуються копією рапорту на звільнення від 23.12.2014р. (а.с.250, Т.1) та копією Витягу з Наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних сил України від 03 березня 2015 року № 82 (а.с.2, Т.2).

Правовідносини, пов`язані з прийняттям, проходженням та звільненням з військової служби у Збройних силах України, регулюються спеціальними нормативно-правовими актами, якими є Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992р. № 2232 та Положення про проходженнями громадянами України військової служби у Збройних силах України, яке затверджене Указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008.

Відповідно до ч. 9 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»: звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходженнями військової служби громадянами України.

ОСОБА_1 в заяві посилається на п. 232 Положення, зазначаючи при цьому, що уразі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби, поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

Разом з тим, наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України про звільнення позивача з військової служби за № 82 від 03 березня 2015 року, останнім не оскаржувався, рішення суду щодо скасування наказу про звільнення позивача з військової служби чи визнання його незаконним не приймалося.

Окрім цього, правилами виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби, зокрема пунктом 37.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України № 260, визначено, що у разі звільнення з військової служби, посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення.

Згідно з п. 12.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009р. (затвердженої в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454): у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби в наказі командира військової частини, в якій поновлюється на військовій службі незаконно звільнений військовослужбовець, зазначається про виплату йому матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав унаслідок незаконного звільнення. Період вимушеного прогулу зараховується військовослужбовцю до вислуги років, до строку вислуги у військовому званні та строку контракту.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України: у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Водночас, як вже зазначалось, правовідносини, пов`язані з прийняттям, проходженням та звільненням з військової служби у Збройних силах України, регулюються спеціальними нормативно-правовими актами. Натомість, громадянин ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та проходячи військову службу на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (з якої у подальшому був звільнений у запас за власним бажанням), у своїй заяві посилається на норми Кодексу законів про працю України, а саме на статтю 236 КЗпП України оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Листом Міністерства соціальної політики України від 24.07.2013 року № 774/13/84-13 «Щодо розширення КЗпП України на військовослужбовців» було роз`яснено, що Відповідно до Закону України від 25.03.92 р. N 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань.

При цьому згідно зі статтею 2 вищезазначеного Закону України військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.

Виходячи з наведеного, на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Крім того, жодним державним органом трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, а саме ОСОБА_1 не розглядався, відтак посилання позивача в заяві на ст. 236 КЗпП Укрїни є безпідставним.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача, викладені у заяві про стягнення та виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки факт незаконності звільнення ним доведено не було, а відносини з приводу звільнення військовослужбовців з військової служби регулюється спеціальним законодавством.

Стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачає порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України: особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частина шоста статті 383 КАС України: за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Враховуючи наведене та з огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про стягнення та виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 236 КЗпП України.

Керуючись статтями 243, 248, 382, 383 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 та виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 236 КЗпП України відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 Розділу VII «Перехідних положень» КАС України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017р.). Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення за формою і змістом, передбаченими ст. 296 КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі, якщо ухвалу було оскаржено та не скасовано судом апеляційної інстанції, така ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя О.М. Шешеня

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 22 грудня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 27 грудня 2017 року.