Справа № 351/1813/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11525/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2017 року, ухвалену під головуванням судді Калиновського М.М. в місті Снятині, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації про визнання дій неправомірними та зобовязання до перерахунку виплати щорічної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

06.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до управління соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації про визнання дії щодо відмови у перерахунку та виплаті недоплаченої за 2014-2016р.р. щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними та зобов'язання виплатити недоплачені кошти на щорічну допомогу на оздоровлення за 2014-2016р.р. виходячи з розміру 5-ти мінімальних заробітних плат, встановленої Законом України «Про державний бюджет» на момент виплати згідно рішення суду; скерувати постанову суду до негайного виконання та зобов'язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду в місячний строк.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, інвалід ІІ групи, захворювання пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 48 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Проте, всупереч наведеним нормам права відповідачем за 2014 -2016 роки виплати щорічної допомоги на оздоровлення проведено згідно Постанови КМ України № 562 від 12.07.2005р. у розмірі 120 грн.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що відповідач довів правомірність своїх дій та рішень.

Не погоджуючись з прийнятим рішення суду першої інстанції, його оскаржив ОСОБА_2 Вважає, що зазначена постанова винесена з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права. Просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що за спірний період управлінням соцзахисту населення виплати щорічної допомоги на оздоровлення проведено згідно Постанови КМ України № 562 від 12.07.2005р. у розмірі 120 грн. Прийнявши вказану Постанову № 562 від 12.07.2005р. КМ України порушив вимоги ст.ст. 19, 22, 92 Конституції України, звузив зміст та обсяги існуючих прав і свобод, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Даний Закон має вищу юридичну силу над урядовими нормативно-правовими актами, а в даному випадку ніж Постанова КМ України № 562 і тому дії Управління соціального захисту Снятинської РДА є необґрунтованими та незаконними.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії ААИ № 584191. Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності без переогляду у звязку з захворюванням, повязаним з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2014-2016р.р., на яку від управління соціального захисту населення Снятинської РДА отримав відповідь за № 1383/02-07/27 від 30.08.2017 року про те, що допомога, передбачена ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а саме: розмір щорічної грошової допомоги інвалідам І та ІІ групи встановлено у розмірі 120 грн., інвалідам ІІІ групи та дітям-інвалідам 90 грн.. Кошти, які передбачені згідно чинного законодавства виплачено позивачу, як інваліду ІІ групи за 2015р. 120 грн., за 2016р. 120 грн.

Не погодившись з такою відмовою позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в Управління діяло та призначало з спірний період даний вид допомоги у відповідності до вимог Постанови КМ України № 562.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України (чинної на час дії даних правовідносин) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

З огляду на положення ч.1 ст.103 КАС України (чинної на час дії даних правовідносин) перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З адміністративним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду 06.09.2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

З матеріалів справи суд апеляційної інстанції встановив, що згідно відповіді Управління № 1383/02-07/27 від 30.08.2017 року на звернення ОСОБА_2, останньому стало відомо, що відповідач відмовив в перерахунку та доплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2014-2016 роки.

На підтвердження вказаних обставин долучила копію листа відповідача № 1383/02-07/27 від 30.08.2017 року.

Відповідно до ст.100 КАС України (чинної на час дії даних правовідносин) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідним вказати, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 6 грудня 2016 року (справа п/800/9/16) зазначено, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Таким чином, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Тобто, звертаючись до суду 06.09.2017 року з адміністративним позовом щодо відмови у перерахунку та виплаті недоплаченої за 2014-2016р.р. щорічної допомоги на оздоровлення, ОСОБА_3 подав його з пропущенням встановленого законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, не подавши при цьому заяви про поновлення пропущеного строку.

Окрім цього колегія суддів вважає, за необхідне вказати, що приписи ст.102 КАС України (поновлення та продовження процесуальних строків) не поширюються на строки звернення до адміністративного суду, що передбачено ч.4 наведеної процесуальної норми.

На зазначені вище положення процесуального закону та обставини справи суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до постановлення незаконного рішення.

Оскільки колегія суддів не вбачає причини пропущення строку звернення до суду поважними, а також те, що позивач при зверненні до суду не навів доказів, які б обґрунтували поважність причин пропущення строку, то наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

У звязку з викладеним, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми процесуального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України (в редакції Закону №2147-УІІІ від 03.10.2017р) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом восьмим ч.1 ст.240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частина третя ст. 123 КАС України передбачає, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, вирішив скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду у зв'язку із тим, що позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ч. 5 ст.139 КАС України У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Беручи до уваги те, що позивач як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, та відповідач - управління соціального захисту населення згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, а тому судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст. 250, 308, 310, 313, 315, 319, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2017 року у справі №351/1813/17 скасувати.

Адміністративний позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації про визнання дій неправомірними та зобовязання до перерахунку виплати щорічної допомоги на оздоровлення залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текс виготовлено 26.12.2017.