Справа № 369/9513/17
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/9513/17
Провадження № 2-а/369/305/17
ПОСТАНОВА

іменем України

14.11.2017 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Водала А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа садівниче товариство «Київський садівник» про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він з 1998 року постійно відкрито безперервно користується земельною ділянкою площею 0,10 га. Частину земельної ділянки площею 0,047га він приватизував та отримав державний акт на право власності на дану земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва. Решта ж земельної ділянки залишилась в його користуванні, постійно оброблялась, підтримувалась в належному стані. 25 лютого 2016 року він звернувся з клопотанням до сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї частини земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,05га. Земельна ділянка розташована в с/т «Київський садівник» Києво-Святошинскього району Київської області. При цьому ним додано всі необхідні документи та вказаний орієнтовний розмір бажаної земельної ділянки, цільове призначення, оскільки земельної ділянки вказаного призначення безоплатно не отримував. Але рішенням сільської ради йому було відмовлено, оскільки ним не додано до клопотання у повному обсязі вся документація. Вважає вказані підстави надуманими, необґрунтованими, безпідставними та такими, що порушують його право на отримання земельної ділянки.

Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №62 від 04 травня 2017 року в частині відмови ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства; зобов'язати Петропавлівсько-Борщагівську сільську раду розглянути на пленарному засіданні звернення від 22 березня 2017 року ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї частини земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,0613га, яка розташована в с.Чайки, с/т «Чайки» Києво-Святошинський район, Київська область; судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов та відновити порушене право позивача на отримання дозволу на розробку проекту та в подальшому приватизацію даної земельної ділянки.

У судове засідання представник Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явився, подав суду письмові заперечення проти позову. Вважав позов необґрунтованим, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

У ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, де суди перевіряють, чи прийнятті вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, при цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

П.6 передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При розгляді справи судом встановлено, що 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 направив до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області клопотання в порядку ст. 118, 121 ЗК України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки для особистого селянського господарства, орієнтовного розміру 0,05га в межах с. Чайки. До заяв додано копії паспорту, ідентифікаційного номеру, графічні матеріали із зазначеним бажаним місцем розташуванням земельної ділянки.

Листом виконавчий комітет Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №к-299 від 29 березня 2016 року рекомендовано ОСОБА_1 звернутись до землевпорядної організації, яка має відповідну ліцензію та провести інвентаризацію і виготовити кадастровий план земельної ділянки з нанесенням червоних ліній.

22 березня 2017 року ОСОБА_1 додатково подав до сільської ради документи для вирішення клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Рішеннями Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №62 від 04 травня 2017 року відмовлено в задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки ОСОБА_1 до клопотання не додав у повному обсязі матеріали, передбачені ч.6,7 ст.118 ЗК України. Через відсутність даних документів не можливо визначити відповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генерального плану села та іншої містобудівної документації, схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель.

Відповідно до ст. 118 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, законом визначені вимоги до заяви, яка подається у відповідний орган, про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки. З поданих позивачем заяви вбачається, що в ній визначено бажане цільове призначення земельної ділянки, її розмір, а також графічні матеріали із конкретним бажаним місцем розташування. Разом з тим, з поданих графічних матеріалів не можливо встановити де саме знаходиться бажана земельна ділянка та її цільове призначення відповідно до генерального плану, оскільки сусідні земельні ділянка мають інше цільове призначення, тобто не подано відповідних документів, визначених ч.6 ст. 118 ЗК України. Доводи позивача, що сільська рада може відмовити встановлених випадках, самостійно визначити місце розташування ділянки, суд до уваги не бере, оскільки питання передач земельних ділянок є компетенцією органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а суд перевіряє законність відмови у наданні земельної ділянки. Питання передачі конкретних земельних ділянок, які б були б вільні від забудови та не передані у власність іншим громадянам, не виносилось на розгляд ради, тому карта графічне зображення територіальних меж с. Чайки з поданим абрисом, подане разом з клопотанням є неналежним доказом з огляду на ст. 70 КАС України.

На підставі вищевикладеного, а також аналізуючи положення норм земельного законодавства України щодо набуття громадянами прав на землю із земель державної та комунальної власності, суд не знаходить що відповідачем по справі було порушено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, оскільки Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області приймаючи оскаржуване рішення належним чином мотивувала його, як це передбачено ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, а тому дане рішення не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, де суди перевіряють, чи прийнятті вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд приходить до висновку, про необхідність відмови у позовних вимогах позивача, у зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позову у обраний ним спосіб, оскільки відповідно до приписів частини першої статті 2 КАС України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів. В той же час суду не було надано відповідних доказів про порушення прав позивача оспорюваним рішенням, і в чому таке порушення виявилося. Натомість судом встановлено, що позивач, які він стверджував в судовому засіданні, користувався земельної ділянкою без достатніх правових підстав. А скасування оскаржуваного рішення ради не відновить права позивача на спірну земельну ділянку.

Суд також зазначає, що згідно з ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. З КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Викладені висновки кореспондуються із нормами п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 17 КАС України. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

У даному випадку, позивачем крім загальних посилань, не надано жодних належних доказів, в розумінні ст.70 КАС України, порушення особистих прав у спірних правовідносинах, як і не наведено обґрунтованих мотивів, яким чином оскаржуване рішення відповідача породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач діє в межах своєї компетенції, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Керуючись ст.ст.71, 159, 160, 161, 163, 172, 177 ст.ст.158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа садівниче товариство «Київський садівник» про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії відмовити.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя