Справа № 751/7165/17
Суддя: Яременко І. В.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№751/7165/17
Провадження №2-а/751/379/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2017 року м. Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Яременко І.В.,

при секретарі Гвоздь К.Є.,

з участю : представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідачів Бобруйко І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Міністерства юстиції України про визнання неправомірним повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язання розпочати примусове виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Міністерства юстиції України про: визнання протиправним повернення головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 виконавчого листа по справі № 751/2132/17 ОСОБА_4 без прийняття до виконання, що оформлено повідомленням від 27.09.2017 року за № 54782803/24;

зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розпочати примусове виконання рішення суду по справі № 751/2132/17 за заявою ОСОБА_4 від 15 вересня 2017 року про примусове виконання рішення суду по справі № 751/2132/17;

відповідно до п.4 ч.1 ст.163 КАС встановити відповідачам строк для подачі звіту про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відділом безпідставно повідомленням №54782803/24 від 27.09.2017 року повернутий виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, з підстав нібито відсутності у пред'явленому до примусового виконання виконавчому листі від 12.09.2017 року, виданому Київським апеляційним адміністративним судом у справі №751/2132/17, прізвища, ім'я, по-батькові та посади особи, яка його видала, у зв'язку з чим виконавчий лист, за посиланнями у спірному повідомленні, не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач зауважує, що зміст виконавчого листа по справі №751/2132/17 від 12.09.2017 року свідчить, що він був виданий на виконання в примусовому порядку судового рішення не посадовою особою, а органом (судом), на підтвердження даних обставин в ньому міститься найменування органу (Київський апеляційний адміністративний суд), який його видав, містить прізвище, ініціали судді (Грибан І.О.) та секретаря (Кузик М.А.) та скріплений печаткою суду із зображенням Державного герба України. З посиланням на вимоги ст.3, ч.1 та ч.3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», позивач наголошує, що законодавець визначив окремо як органи, так і посадових осіб, як суб'єктів, що уповноважені законом видавати виконавчі документи, зокрема до таких органів відносяться суди. На думку позивача, інтерпретація п.1ч.1статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» полягає у тому,що в виконавчому документі зазначається повне найменування органу (коли виконавчий документ видає орган); прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи (коли виконавчий документ видає посадова особа). Тому вимоги про зазначення прізвища ім'я, по батькові та посади посадової особи, яка видала виконавчий документ, застосовуються до виконавчих документів, які видаються безпосередньо самими посадовими особами при здійсненні своїх повноважень, а, отже, не зазначення таких даних у виконавчому листі не перешкоджає державному виконавцю розпочати примусове виконання рішення. Також позивач, посилаючись на ч.3 ст. 129-1 Конституції України та п.4ч.1 ст. 163 КАС України, зазначив, що контроль за виконанням судового рішення здійснює суд, а в адміністративних справах судовий контроль здійснюється шляхом встановлення судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

У судовому засіданні представниками позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримано позов з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідачів Бобруйко І.П. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що суб'єкт владних повноважень з урахуванням ст. 19 Конституції України, зобов'язаний діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законами України. Так, дії відповідача по прийняттю спірного повідомлення вчинені з дотриманням ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Пунктом 6 частини 4 вказаної статті визначені підстави, коли виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, а саме: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею. Державним виконавцем роз'яснено, що відповідно до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами. Порядок виправлення помилки у виконавчому листі, допущеної при його оформленні або видачі, визначений статтею 259 КАС України, згідно якої виправлення до виконавчого листа вносяться ухвалою суду. У виконавчому листі №751/2132/17 виданому 12.09.2017 року Київським апеляційним адміністративним судом, зазначено прізвище та ініціали посадової особи, яка його видала: Суддя Грибан І.О., хоча слід було вказати повністю прізвище, ім'я та по батькові посадової особи. Також, посилалаючись на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді та Постанову Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, зауважила щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. На підставі наведеного представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову. Письмові заперечення аналогічного змісту наявні в матеріалах справи (а.с. 28-31).

Заслухавши представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Київським апеляційним адміністративним судом на виконання постанови цього ж суду від 07 вересня 2017 року, що набрала законної сили 07.09.2017 року та якою «Зобов'язано Міністерство оборони України призначити ОСОБА_4 відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу, внаслідок настання інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на день призначення одноразової грошової допомоги та забезпечити її виплату», видано виконавчий лист від 12 вересня 2017 року №751/2132/17 (а.с. 5), який із зверненням про примусове виконання рішення від 15 вересня 2017 року направлений позивачем 15 вересня 2017 року на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с. 3).

29 вересня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято повідомлення від 29 вересня 2017 року № 54782803/24 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі невідповідності виконавчого листа від 12 вересня 2017 року, виданого Київським апеляційним адміністративним судом у справі №751/2132/17, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - у виконавчому листі не зазначено прізвища, ім'я, по-батькові та посади особи, яка його видала (а.с. 4).

Як вбачається з розміщеної на веб-сайті УДППЗ «Укрпошта» (http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku/) інформації за штрихкодовим ідентифікатором 100, наявним на конверті, в якому позивачем отримано виконавчий лист із повідомленням про його повернення, останні направлені відповідачем підприємству (прийнято поштою) 02 жовтня 2017 року, отримано позивачем 07.10.2017 року (а.с. 6).

Не погодившись із даним повідомленням та діями відповідача по його прийняттю позивач 17.10.2017 року - у строк, передбачений ч. 2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), звернуся до суду із даним позовом (а.с. 1).

При прийнятті рішенні у справі суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 КАС України за судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно та яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Згідно з ч. 1 ст. 259 цього Кодексу виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження», Закон № 1404-VIII) у виконавчому документі зазначаються назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (п. 6).

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) (далі - Інструкція № 512/5 ) виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо вирішення питання правомірності повернення виконавчого документу позивачеві без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, у якості підстави для повернення виконавчого документу стягувачу відповідачем визначено відсутність у документі прізвища, ім'я, по-батькові та посади особи, яка його видала, в порушення п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом із цим, як вбачається з даного виконавчого листа у ньому зазначено, якою установою він виданий; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; найменування та інформація про стягувача і боржника; резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили; строк пред'явлення рішення до виконання. Крім цього, у виконавчому листі вказане таке: «Виконавчий лист в адміністративній справі виданий 12 вересня 2017 року. Суддя /підпис/ І.О. Грибан Секретар судового засідання /підпис/ М.А. Кузик», наявні підписи вказаних осіб, виконавчий документ засвідчений гербовою печаткою суду.

Відповідно до п. 6.2.1 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, погодженої Листом Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2013 року №1715/14/13-13 та затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 174, який кореспондується з приписами ч. 1 ст. 258 КАС України, для виконання судового рішення в адміністративній справі, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, особі, на користь якої воно ухвалено, за її письмовою заявою видається один виконавчий лист (додаток 15).

Дослідивши виконавчий лист, виданий Київським апеляційним адміністративним судом 12 вересня 2017 року у справі №751/2132/17, суд дійшов висновку, що вказаний виконавчий документ відповідає формі, встановленої у додатку 15 до Інструкції з діловодства в адміністративних судах України.

У той же час, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Суд зазначає, що повертаючи стягувачеві виконавчий документ без прийняття до виконання держвиконавцем не в повному обсязі використані права, надані йому Законом України «Про виконавче провадження».

Так, як вже зазначалось судом, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати від будь-яких осіб необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

З аналізу наведеної норми, а також ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, крім іншого вбачається, що держвиконавець має діяти в інтересах стягувача (яким у даних правовідносинах виступає позивач), неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Лише відсутність у виконавчому листі ім'я, по-батькові та посади особи, яка його видала, не є безумовною підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Зокрема, відсутність таких відомостей не перешкоджає провадженню виконавчих дій.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року № 6-62цс14, ухвалі Вищого адміністративного суду від 7 листопада 2016 року № К/800/24031/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України, що визначено у ст. 14 КАС України.

Суд зазначає, що реальне виконання судових рішень, які набрали законної сили, є завершальним та визначальним етапом у реалізації права особи на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України, а також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція).

Крім цього, ст. 13 Конвенції закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи встановлені судом обставини проаналізувавши наведене вище, а також беручи до уваги той факт, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі з боку органів державної влади, - суд дійшов висновку, що:

дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 щодо повернення виконавчого листа №751/2132/17, виданого Київським апеляційним адміністративним судом 12 вересня 2017 року у справі №751/2132/17, ОСОБА_4 із повідомленням про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, не відповідають вимогам п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому є протиправними;

повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 вересня 2017 року №54782803/24 про повернення виконавчого документу ОСОБА_4 без прийняття до виконання є таким, що порушує права позивача, отже, підлягає скасуванню, а позовні вимоги товариства в цій частині - задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розпочати примусове виконання рішення суду по справі № 751/2132/17 за заявою ОСОБА_4 від 15 вересня 2017 року про примусове виконання рішення суду по справі № 751/2132/17 суд приходить до наступного.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, в іншому випадку мало б місце порушення принципу розподілу влади, який заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень та підкреслює, що єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Відповідно, завданням адміністративного судочинства є здійснення контролю легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Наведене узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24 жовтня 2008 року.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями мають розумітись повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження це такі повноваження, які надають адміністративному органу при прийнятті останнім рішення відповідно до чинного законодавства певний ступінь свободи, коли адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати (прийняти) один з кількох передбачених законом варіантів рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, з метою повного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження за зверненням від 15 вересня 2017 року ОСОБА_4 про примусове виконання виконавчого листа №751/2132/17, виданого Київським апеляційним адміністративним судом 12 вересня 2017 року у справі №751/2132/17, з урахуванням встановлених судом обставин.

У відповідності до ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема пунктом 1 частини 3 вказаної норми передбачено, що до таких витрат належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони.

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI зі змінами та доповненнями, передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі договору про надання правової допомоги від 12.04.2017 року укладеного між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_1, а також калькуляції вартості правової допомоги, акта виконаних робіт від 27 жовтня 2017 року, позивачем було сплачено 1500 гривень за послуги адвоката за цим договором, про що свідчить квитанція № 7 від 27 жовтня 2017 року (а.с.15,26,27). При цьому розрахунок послуг адвоката, наведений в калькуляції вартості правової допомоги відповідає вимогам Закона України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Разом з тим, позивач, як інвалід 2 групи (а.с.7) звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Беручи до уваги наведене вище, суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

На підставі викладеного, Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. 2, ст. 7-11, ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 122 - 154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Міністерства юстиції України про визнання неправомірним повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язання розпочати примусове виконання рішення суду - задовольнити.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 щодо повернення виконавчого листа №751/2132/17, виданого Київським апеляційним адміністративним судом 12 вересня 2017 року у справі №751/2132/17, ОСОБА_4 із повідомленням про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Скасувати повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 вересня 2017 року №54782803/24 про повернення виконавчого документу ОСОБА_4 без прийняття до виконання.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження за зверненням від 15 вересня 2017 року ОСОБА_4 про примусове виконання виконавчого листа №751/2132/17, виданого Київським апеляційним адміністративним судом 12 вересня 2017 року у справі №751/2132/17.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, ), на користь ОСОБА_4 понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 1500 ( однієї тисячі п'ятисот ) гривень.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.В. Яременко