Справа № 462/3516/17
Суддя: Румілова Н. М.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/3516/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючої-судді Румілової Н.М., при секретарі Кіптілі В.М., за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг про зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 3.08.2017 року звернувся до суду з позовом , в якому просить Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг здійснити реєстрацію місця його проживання за адресою АДРЕСА_1, мотивуючи його тим, що він фактично проживає з сім'єю за зазначеною адресою з 1989 року на підставі ордера, мав тимчасову реєстрацію в селі Вижняни Золочивського району та знявся з реєстрації. В лютому 2017 року він двічі звертався в ЦНАП з приводу реєстрації свого фактичного проживання АДРЕСА_1. Однак безпідставно отримав відмову. Крім вимоги здійснення реєстрації також просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір та витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, додав, що був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 1989 року по 2000 р. В с. Вижняни Золочивського району проживала його баба, яку він доглядав, їздив до неї декілька разів на тиждень. Вона просила його зареєструвати місця свого проживання в її будинку отримання спадщини. Він зареєструвався, хоча фактично в цьому не було потреби та продовжував проживати в спірній квартирі, в якій знаходились його речі, проживала його дружина, та в якій народились його діти. Вважає, що відмова у реєстрації фактичного місця проживання безпідставна, просив задовольнити вимоги.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечила проти позову, просила його задовольнити, додала, що вона дружина позивача, позивач постійно проживає з сім'єю за адресою АДРЕСА_1, всі його речі знаходять саме за місцем його постійного проживання.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів, зокрема, фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що позивачу за рішенням профспілкового комітету тресту «Львівагробуд» був наданий службовий ордер за НОМЕР_1 від 25 серпня 1989 року на кімнату 410 адресою АДРЕСА_1 на склад сім'ї із 3 осіб.

Згідно копії паспорта вбачається, що позивач 17 лютого 2000 року був знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 та зареєстрований в АДРЕСА_2 2.07.2002 року , та знято з цього місця реєстрації 31.01.2017р.

1 лютого 2017 року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Львівської міської ради про реєстрацію в АДРЕСА_1 . Однак йому відмовлено , оскільки не надано договір найму на квартиру. Крім того, позивач 17 лютого 2017 року вдруге звернувся до ЦНАП про реєстрацію свого місця проживання за зазначеною адресою, та також отримав відмову.

Як вбачається з пояснень третіх осіб, які є членами родини позивача, позивач постійно, з часу отримання ордеру на квартиру , проживав разом з родиною, всі його речі знаходились у спірному житловому приміщенні.

Також суд враховує, що спірна квартира не може бути гуртожитком, оскільки будинок АДРЕСА_1 належить до житлового фонду і є комунальною власністю.

Суд вважає, що оскільки позивач має право на користування зазначеним жилим приміщенням , він має право на реєстрацію , а отримана від відповідача відмова не ґрунтується на законі. Тому позов підлягає задоволенню.

Відносно витрат, понесених позивачем за надану правову допомогу по справі, суд виходить з того, що оплата за правову допомогу проводиться на підставі Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та згідно до ст..1 Закону граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної плати за годину її роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Зокрема, п. 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, оскільки позивач не надав документально підтверджених доказів понесених ним витрат на правову допомогу, а саме: відсутній акт приймання-передачі наданих послуг, відсутні платіжні документи про оплату таких послуг, відсутній розрахунок таких витрат, - тому у суду відсутні підстави для задоволення стягнення таких витрат.

Керуючись ст.242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради щодо відмови ОСОБА_2 у здійсненні реєстрації місця проживання.

Зобов'язати Львівську міську раду здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за місцем проживання АДРЕСА_1.

Стягнути з Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя: Н.М.Румілова