Справа № 369/9602/17
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/9602/17
Провадження № 2-а/369/310/17
ПОСТАНОВА

іменем України

03.10.2017 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинського об?єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

07 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з названим позовом до відповідача і просила визнати дії Києво-Святошинського об?єднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області щодо відмови у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, неправомірними; зобов?язати Києво-Святошинське об?єднане управління Пенсійного Фонду України в Київській області призначити, нарахувати та виплачуват - ОСОБА_1 пенсі за вислугу років у розмірі 60 % від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат згідно довідки прокуратури Івано-Франківської області, починаючи з 02.08.2017 ( з дня звернення за пенсією) до створення обставин, з якими закон пов?язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що 02.08.2017 р. вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», однак відповідачем відмовлено в призначенні позивачу пенсії, мотивуючи відмову тим, що відповідно до Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх видів пенсій, у ому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Таким чином, з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених, зокрема, ЗУ «Про прокуратуру» не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Позивач вважає таку відмову незаконною та необгрунтованою.

Позивач зазначає, що в органах прокуратури працює з 06 серпня 1996 року, стаж її роботи на момент звернення до відповідача склав 23 роки 4 місяці та 11 днів, в тому числі: половина строку навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Муудрого ( 2 роки 4 місяці 29 днів); періоди роботи на прокурорських посадах ( в тому числі на посаді стажиста в органах прокуратури.

Відповідач подав заперечення, де позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Підстави для такого висновку у суду відсутні, оскільки позивачем повідомлено суду достатньо обставин для вирішення справи, а з заперечень відповідача не вбачається неможливості ухвалення законного рішення без виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працює в органах прокуратури з 06.08.1996 року.

Відповідно до матеріалів справи стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури України на прокурорсько-слідчих посадах станом на дату звернення до відпрвідача становив 23 роки 4 місяці та 11 днів, в тому числі: половина строку навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого ( 2 роки 4 місяці 29 днів), що підтверджується дипломом спеціаліста НОМЕР_1, виданим Націрнальною юридичною академією України ім. Я. Мудрого 29.06.1996 за реєстраційним номером 696; періоди роботи на прокурорських посадах ( в тому числі на посаді стажиста в органах прокуратури.

Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Частиною 6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» встановлено щодо вислуги років, яка дає право на пенсію зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у стаття 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позивач набула право на призначення пенсії за вислугу років та 02.08.2017 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% від суми місячної заробітної плати.

02.08.2017р. позивачка звернулась з заявою про призначення пенсії на підстаі довідки прокуратури Івано-Франківської області від 31.07.2017 №18-173 вих17.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Листом Києво-Святошинського об?єднаного управління пенсійного фондуу України Київської області від 08.08.2017 року № 114/Л-01. відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, посилаючись на те, що відповідно до Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх видів пенсій, у ому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Таким чином, з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених, зокрема, ЗУ «Про прокуратуру» не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Судом встановлено, що з 01.04.2015 року, після набрання чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-У11, відповідно до Прикінцевих положень якого норми щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури набули чинності 15.07.2015 року та на даний час є діючими. Фактично будь-яких змін до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за вислугу років законодавцем не прийнято. Тобто положення зазначеної норми є чинними та повинні застосовуватись при призначенні пенсії працівникам прокуратури України, за наявності відповідного стажу.

Неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).

Враховуючи те, що Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII, зокрема ст. 86 набрав чинності, який регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури, підстави для застосування відповідачем положень пункту 5 прикінцевих Положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» відсутні.

Слід також зазначити, що в рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 ( у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 ( у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у вищезазначених органах пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, у тому числі і після закінчення служби.

Виходячи з вищезазначеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Європейський Суд з прав людини у справі «Мюллер проти Австрії» №6849/72 від 16.12.1974 року зазначив, що у зв»язку зі сплатою обов»язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. Відповідно до ст.. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Аналізуючи вищезазначенні правові норми та враховуючи ті факти, що ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-VII у часі набув чинності пізніше ніж ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», тому врегульовані питання щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Позивач працює в органах прокуратури та має стаж роботи, який надає їй право на пенсію за вислугу років. Тому суд вважає, що до правовідносин, що виникли повинні бути застосовані саме норми ЗУ «Про прокуратуру», так як позивач набула право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 даного закону. Тому дії відповідача є неправомірними.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи той факт, що позивач належним чином звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії та надала всі необхідні документи. А також вищенаведене обґрунтування суду, щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 ЗУ Про прокуратуру», суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині визнання протиправним дій Києво-Святошинського об?єднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області щодо відмовви у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»;зобов'язати Києво-Святошинського об?єднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1. відповідно до вимог ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсію за вислугу років з 02.08.2017 р. у розмірі 60 відсотків від місячної заробітної плати, з урахуванням довідки прокуратури Івано-Франківської області.

Щодо позовних вимог у частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження граничного розміру та виплачувати її надалі, суд відзначає, що у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє, тому, оскільки на час розгляду судом справи права позивача в цій частині вимог не були порушені, вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до наданої позивачем квитанції розмір витрат по сплаті судового збору складає 640 грн., що підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 11, 71, 86, 94, 159-163 КАС України , суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії Києво-Святошинського об?єднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області щодо відмови у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобовязати Києво-Святошинське об?єднане управління Пенсійного Фонду України в Київській області призначити та нарахувати- ОСОБА_1 пенсі за вислугу років у розмірі 60 % від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат згідно довідки прокуратури Івано-Франківської області від 31 липня 2017 року № 18-173, вих. 17, починаючи з 02.08.2017 та здійснити відповідні випати пенсії.

Врешті вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. При відкладенні складення постанови суду в повному обсязі на строк, який не може бути більшим ніж п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя Пінкевич Н.С.