Справа № 813/3310/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокуЛьвів№876/10396/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року про забезпечення позову у справі №813/3310/17, винесену головуючим суддею Ланкевичем А.З. у м. Львові, повний текст складений 02.10.2017р., за адміністративним позовом Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним і скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :

ПП «ОККО-Нафтопродукт» звернулося з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 19.09.2017 року №2061 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки».

29.09.2017 року позивач подав клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваного у даній справі наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 19.09.2017 року №2061 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» та ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року клопотання задоволено. Зупинено дію наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 19.09.2017 року №2061 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» до ухвалення рішення у даній адміністративній справі.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального права. Апелянт покликається на те, що видання керівником наказу про призначення документальної планової перевірки не створює небезпеки інтересам платника податків, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків, а проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обовязкових платежів. Зазначена позиція висловлена у листі Вищого адміністративного суду України від 24.12.2010 №1844/11/13-10. Крім того, контролюючий орган покликається на те, що за змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовними вимогами. Вважає, що суд по суті ухвалив судове рішення про задоволення адміністративного позову без розгляду справи по суті та вказані обставини не відповідають меті застосування правового інституту забезпечення адміністративного позову. З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у забезпеченні позову.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Позивач в судове засідання не прибув, представив в на адресу суду заперечення та клопотання про розгляд справи у відсутності представника підприємства у звязку із неможливістю забезпечення його явки. У запереченні зазначає, що вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову жодним чином не вплине на можливість реалізації податковим органом його контролюючих функцій після розгляду справи по суті, при цьому, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову не скасовує дію оскаржуваного наказу, не змінює прав та обовязків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору по суті. Крім цього, обґрунтованість вжитих судом заходів забезпечення адміністративного позову в аналогічних справах з підстав наявності загрози правам та інтересам позивача була неодноразово підтверджена судами апеляційної інстанції та крім цього, незважаючи на наявність оскаржуваної ухвали, контролюючим органом вже 03.10.2017р. було надіслано на адресу позивача новий інформаційний запит і 27.10.2017р. наказом №2424 призначено нову перевірку підприємства з того самого предмету за той самий період. Просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що предметом публічно-правового спору у даній справі є перевірка законності прийнятого відповідачем наказу про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ПП «ОККО-Нафтопродукт» від 19.09.2017 року №2061. Водночас, станом на 02.10.2017 року, документальна позапланова виїзна перевірка позивача не розпочата. Однак, як видно з п.1 цього наказу, термін її проведення з 26.09.2017 року тривалістю 15 робочих днів.

Суд першої інстанції клопотання про забезпечення позову задовольнив з тих підстав, що доводи представників позивача в частині того, що в разі проведення контролюючим органом перевірки на підставі оскаржуваного наказу, захист прав позивача стане неможливим є обґрунтованими, так як мета проведення перевірки буде досягнута, що в сукупності, свідчить про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ПП «ОККО-Нафтопродукт» до ухвалення рішення в даній адміністративній справі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірним ми та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Як слідує із заявленого клопотання, позивач його обґрунтовує тим, що проведення фіскальним органом на підставі оскарженого наказу документальної позапланової виїзної перевірки, оформлення її результатів та прийняття відповідних рішень, зумовить необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому, оскільки існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам підприємства до набрання рішенням у даній справі законної сили. Окрім цього, вважає, що оскаржуване рішення має очевидні ознаки протиправності, що ставлять під сумнів мету проведення такої перевірки та її доцільність.

Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частинами 3, 4 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання. Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24.12.2010 року, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Таким чином, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Факт допуску до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. А відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірок), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулось допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що доводи позивача в частині того, що в разі проведення контролюючим органом перевірки на підставі оскаржуваного наказу, захист прав позивача стане неможливим є обґрунтованими, оскільки мета проведення перевірки буде досягнута, що у сукупності, свідчить про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ПП «ОККО-Нафтопродукт» до ухвалення рішення в даній адміністративній справі.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що заходи забезпечення адміністративного позову в такий спосіб відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, та крім того, судом не обмежуються повноваження контролюючого органу щодо проведення перевірки позивача, оскільки у випадку визнання судом правомірним оскаржуваного наказу від 19.09.2017 року №2061 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки», така перевірка буде проведена в порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, апеляційний суд вважає, що з урахуванням предмету позову, характеру спірних правовідносин, з метою забезпечення збалансованості інтересів обох сторін у справі, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить позивач, є необхідним вжиття заходів забезпечення позову, а саме шляхом зупинення дії наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 19.09.2017 року №2061 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» до ухвалення рішення у даній адміністративній справі.

Крім того, апеляційним судом враховується та обставина, що обґрунтованість вжитих судом заходів забезпечення адміністративного позову в аналогічних справах з підстав наявності загрози правам та інтересам позивача була неодноразово підтверджена судами апеляційної інстанції та однак, незважаючи на наявність оскаржуваної ухвали, контролюючим органом 03.10.2017р. було надіслано на адресу позивача новий інформаційний запит і 27.10.2017р. наказом №2424 призначено нову перевірку підприємства з того самого предмету за той самий період.

Нормами ст. 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, та застосовує його з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у п.9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відтак, вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають меті застосування інституту забезпечення адміністративного позову, та є ефективним засобом запобігання порушенню прав позивача до вирішення справи по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року про забезпечення позову у справі №813/3310/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в порядку і строки встановленні статтями 328, 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 26.12.2017р.