Справа № 805/4159/17-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 р. Справа №805/4159/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., за участю секретаря судового засідання Смирнової Ю.А., позивач не зявився, представника відповідача ОСОБА_1 (довіреність від 18.12.2017 року № 36560/10/05-99-10-06), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання недійсною вимоги № Ф-460-17 від 07.11.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2017 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулася до суду із позовом про визнання недійсною вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-460-17 від 07.11.2017 року в сумі 21 717,99 грн (в подальшому ОСОБА_3 вимога)., що сформована Головним управлінням ДФС у Донецькій області (далі за текстом ГУ ДФС, відповідач).

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача він не повинен сплачувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, оскільки зареєстрований органі податкової служби, що розташований у місті Словянську Донецької області, яке є населеним пунктом, де проводилася антитерористична операція. А отже, сформовану Відповідачем ОСОБА_3 вимогу Позивач вважає незаконною, а тому у судовому порядку просить визнати її недійсною.

Позивач до судового засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі.

Відповідачем позовні вимоги не визнані, в матеріалах справи наявні заперечення на позов у яких зазначено про безпідставність заявлених позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, та зобовязаний своєчасно та у повному обсязі його (внесок) нараховувати та сплачувати. Разом з цим, за інформацією ГУ ДФС за позивачем обчислюється заборгованість, у період з 05.11.2014 року по 18.12.2015 року не було затвердженого переліку населених пунктів, на яких здійснювалася антитерористична операція, позивачем не надано заяви про звільнення від сплати єдиного внеску та сертифікатів Торгово-промислової палати України, а отже відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими з наведених вище підстав та такими, що задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як встановлено судом з наявних у справі письмових доказів, позивач ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 24.05.2013 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, перебуває на обліку в Словянській ОДПІ (а. с. 22).

07 листопада 2017 року ГУДФС у Донецькій області було сформовано вимогу № Ф- 460-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску відносно позивача, який станом на 19.10.2017 року становить 21 717,99 грн. (а. с. 13). Наведена сума нарахована за період: 20.01.2014 року по 19.10.2017 року (а.с. 31-35).

З Реєстру платників єдиного податку слідує, що ОСОБА_2 є платником єдиного податку з 01.01.2016 року (а.с. 37).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Як слідує зі ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464 - VІ (далі - Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1. ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є в тому числі фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Разом з цим, Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669 (далі Закон №1669).

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 внесено зміни до Закону № 2464, а саме підпункт б) розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» було доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13.03.2015 року) такого змісту:

«9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

З наведеного слідує, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону.

Місто Словянськ Донецької області, на території якого розташоване Словянська ОДПІ, входить до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р (чинне).

З огляду на дію пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ позивач звільняється від виконання зобовязань платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що спірна вимога № Ф-460-17 від 07.11.2017 року сформована відповідно до статті 25 Закону №2464, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме, за положеннями частини четвертої цієї статті, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відсутність (відстрочення в силу закону) обовязку сплати внесків у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги № Ф-460-17 від 07.11.2017 року на момент її складання.

Таким чином, факт формування спірної вимоги про сплату недоїмки є протиправним на момент її формування.

Водночас суд зазначає, що Закон № 1669 не скасовує обов'язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), а лише надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Наведені доводи також підтверджуються практикою Донецького апеляційного адміністративного суду, в тому числі справа між цими ж сторонами, № 805/1617/17-а (колегія суддів: Василенко Л.А., Ханова Р.Ф., Гайдар А.В.).

Судом не приймаються посилання Відповідача на необхідність надання Позивачем заяви про звільнення від сплати єдиного внеску та сертифікатів Торгово-промислової палати України, оскільки відсутність цих документів не змінює юридичного факту звільнення особи від сплати єдиного соціального внеску на період проведення АТО, за умови реєстрації її в податковому органі, що знаходиться в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Судом також не приймаються доводи відповідача про те, що у період з 05.11.2014 року по 18.12.2015 року не було затвердженого переліку пунктів, на яких здійснювалася антитерористична операція, оскільки розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р фактично діяло з моменту його прийняття (30.10.2014 року) і до 02.12.2015 року, а розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р діє, відповідно, з 02.12.2015 року і до теперішнього часу.

При цьому, згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Тобто, дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р також розповсюджується на період часу, що зазначений відповідачем (з 05.11.2014 року по 18.12.2015 року).

А отже суд вважає, що приймаючи ОСОБА_3 вимогу № Ф-460-17 від 07.11.2017 року, відповідач перевищив межі повноважень, визначених Законами України, та діяв необґрунтовано, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано.

З урахуванням наведеного, на думку суду ОСОБА_3 вимога є незаконною, не відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб захисту права, визначений позивачем.

Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн., наведена сума відповідно до положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання недійсною вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-460-17 від 07.11.2017 року в сумі 21 717,99 грн. задовольнити повністю.

Визнати недійсною вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-460-17 від 07.11.2017 року в сумі 21 717,99 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Донецькій області (ЄДРЮФОП 39406028; місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-й Таганрозької дивізії, 114) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місцепроживання 84107, Донецька область, м. Словянськ, вул. Говорова, 11) понесені судові витрати з судового збору у розмірі 640,00 грн.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 26 грудня 2017 року. Повне судове рішення буде складене 29 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Чучко В.М.