Справа № 308/858/17
Суддя: Дергачова Н. В.
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 5 батальйону Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві ДПП, сержанта поліції Негря Олени Василівни, про визнання незаконною та скасування постанови серії АР № 687107 від 19 січня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в якій він просить постанову серії АР № 687107 від 19 січня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 Кодексу України про адміністративне правопорушення скасувати.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що відносно нього було винесено постанову серії АР № 687107 від 19 січня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване у автоматичному режимі та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Вважає дану постанову необґрунтованою, такою, що не відповідає нормам КУпАП та винесеною за результатами розгляду справи без складання протоколу і з перевищенням компетенції суб'єкта владних повноважень та повною невідповідністю фактичним обставинам справи. Під час винесення постанови не дотримано вимоги статей 245, 276, 280 КУпАП відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.

Згідно оскаржуваної постанови вбачається, що 19.01.2017р. о 07год. 05хв. в м. Ужгороді по вул. Минайській (кільцевий рух), він нібито керуючи своїм транспортним засобом не ввімкнув покажчик повороту та не мав при собі посвідчення водія категорії «В», чим порушила (на думку патрульного поліцейського) п.п.2.1 а) та п.п.9.2 в) ПДР України.

«19» січня 2017р. приблизно о 07 год. 00хв. вказаним автомобілем він дійсно керував. Більше того, вказаним автомобілем він керував з повним дотриманням вимог ПДР України щодо інформування інших учасників дорожнього руху про дану дорожню обстановку, оскільки виїжджав з двору багатоквартирного будинку № 67 на вул. Минайській на головну дорогу в напрямку до центру міста і в цей момент ввімкнув покажчик правого повороту. В цей момент його було зупинено екіпажем патрульної поліції, що рухався того дня на згадуваному відрізку дороги позаду мого автомобілю, і до мене підійшов патрульний поліцейський і попрохав моє посвідчення водія та відповідні документи на вказане авто.

В ході розмови патрульний поліцейський почав йому говорити, що він керуючи даним автомобілем здійснив порушення не показавши «покажчик повороту», чим, на думку інспектора, порушила п.9.2 в) ПДР України. Однак, він не порушував правила дорожнього руху, оскільки вказав відповідний покажчик правого повороту керуючи своїм транспортним засобом того дня, а крім того, відповідач не зміг його переконати, що він керуючи даним транспортним засобом допустив таке порушення, і як того дозволяє закон, не вжив певних заходів по збору інших доказів мого перебування за кермом автомобіля. Водночас, інспектор почав просити його посвідчення водія, але він на відріз відмовився надавати до поки його не буде пред 'явлено докази порушення інформування інших учасників дорожнього руху про намір здійснити поворот.

Аналізуючи текст оскаржуваної постанови, позивач переконаний, що викладена у ньому фабула не відповідає вимогам, передбаченим п. 2.1 а) п.2.9 в).

Відповідно до п. 9.2. постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 «Про Правила дорожнього руху» водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:

а) перед початком руху і зупинкою;

б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Пункт 9.2. в) (як зазначив інспектор) взагалі відсутній у чинній редакції ПДР України.

Не зважаючи на його усні зауваження, не маючи жодних доказів його вини поліцейський не захотів слухати його пояснення, та почав без складання протоколу про адміністративне правопорушення заповняти постанову, неодноразово зазначаючи, що відповідальності перед дерлсавою можна уникнути, якщо правильно вести себе на дорозі, зокрема при зустрічі з працівниками правоохоронних органів. Позивач повідомив поліцейському, що його дії буде оскаржувати в судовому порядку, оскільки жодного правопорушення він не скоював.

Також, я зауважив патрульному поліцейському, що ввімкнув покажчик повороту на своєму авто і не міг порушити жодних правил дорожнього руху, та запропонував надати (навести) докази «цього правопорушення», на що останній навідріз відмовився робити. Також поліцейським не було надано жодних доказів у вигляді фото або відео фіксації інкримінованого мені адмінправопорушення. У оскаржуваній постанові відсутні докази цього, будь-яких свідків тієї події також не залучалось.

Не взявши до уваги його власні заперечення, інспектор все таки не склав протокол про адміністративне правопорушення, а відразу виніс оскаржувану постанову.

Зазначає, що під час складення постанови не було надано доказів скоєння адміністративного правопорушення, не було роз'яснено мої права, а також порядку оскарження постанови, а такооїс наявне грубе порушення відповідачем вимог cm.279, 280 КУпАП.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Враховуючи заяву позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19 січня 2017 року поліцейським роти бат. УПП сержантом поліції Негря О.В. було винесено на ОСОБА_1 постанову серії АР № 687107 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП про притягнення його до адміністративної відповідальності за вищевказаною статтею у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп., якою встановлено, що ОСОБА_1 13.01.2017 року о 07 годині 05 хв., в м. Ужгород, по вул. Минайська, керуючи транспортним засобом не ввімкнув покажчик повороту та не мав при собі посвідчення водія категорії чим порушив правила дорожнього руху п.п. 2.1.а та 9.2 в ПДР України, чим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно зі статтею 126 ч. 1 Кодексу про адміністративні правопорушення, за порушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), накладається адміністративне стягнення у вигляді штрафу розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За п. 2.1 а Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

На підставі ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини. майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по-батькові особи, яка складала протокол; відомості про особу порушника, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвище, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, вказаного в постанові, та зазначає, що він правил дорожнього руху не порушував.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає не доведеним факт керування ОСОБА_1, 13 січня 2017 року о 07 год. 05 хв. транспортним засобом по вул. Минайській в м. Ужгород без посвідчення водія відповідної категорії, тому протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 1 КпАП України оформлений неналежно ОСОБА_1 вимог п. 2.1 а Правил дорожнього руху, що було підставою для притягнення останнього до відповідальності матеріали справи не містять.

По відношенню до цього слід зазначити, що уповноважений на застосовування адміністративних санкцій орган, може вказати їх конкретний грошовий вираз, однак визначити міру відповідальності має тільки у встановленому законодавством виді, яким у даному конкретному випадку є неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, вимоги позивача є підставними і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.6, 17, 18 ч.1 п.2, 71, 86, 102, 160-163, 167 КАС України, 33, 251, 256 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративні правопорушення від 19.01.2017 року № 687107 серії АР про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова