Справа № 804/4091/17
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 р. справа № 804/4091/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Павловський Д.П., одноособово розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни, третя особа-1 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, третя особа-2 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є спадкоємцем за заповітом після ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, у склад спадщини входить 1/3 частини житлового будинку з господарчими будинками та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом він звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори та надав усі необхідні для реєстрації його права на 1/3 частини домоволодіння документи, проте, державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Н.С. 20.06.2017 року видала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з підстав невідповідності поданих правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а саме, інформації про об'єкт нерухомого майна, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Так, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу - 82,0 кв.м, житлову площу - 36,9 кв.м, проте, у відповідності до наявних у позивача документів, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу - 64,5 кв.м, а узаконену житлову площу - 38,6 кв.м. Тобто, різниця між інформацією про загальну площу будинку є дуже значною, а саме, різниця складає 17,5 кв.м, та не може бути пояснена «уточненням лінійних розмірів» під час чергового технічного обміру. Позивач зазначає, що підставою для внесення запису про житловий будинок до державного реєстру речових прав на нерухоме майно є рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 34334008 від 20.03.2017 року, яким було внесено запис про власника 2/3 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3. Отже, позивач наголошує, що рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) порушує його права та охоронювані законом інтереси, оскільки є перепоною для набуття ним права власності на 1/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, та винесено з істотними порушеннями законодавства України, тому, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2).
У судове засідання 06.12.2017 року прибули представники позивача, представник відповідача, третя особа-2, та представник третьої особи-2.
Представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, просили суд позов задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові, надали до суду клопотання про розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження (а.с. 152).
Представник відповідача позов не визнав, надав пояснення, надав письмові заперечення на позов з додатками (а.с. 124-150), просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити, проти розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження не заперечував (а.с. 153).
У письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що наданий ОСОБА_3 для проведення державної реєстрації права власності договір дарування від 03 травня 1995 року, посвідчений державним нотаріусом Н.Ф. Блажновою, зареєстрований в реєстрі за № 4-1107, та технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1, акт від 06 лютого 2017 року, складені ФОП ОСОБА_7, відповідали вимогам законодавства, чинного на дату проведення державної реєстрації права власності приватним нотаріусом ДМНО Сисоєнко І.В., отже, державну реєстрацію прав на нерухоме майно здійснено реєстратором приватним нотаріусом ДМНО Сисоєнко І.В у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952 - IV, «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які затверджено постановою КМУ від 25 грудня 2015 № 1127, і «Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 р. №1141, та інших нормативних актів, тому, представник відповідача просить суд відмовити в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни про визнання незаконним та скасування рішення.
Третя особа-1 належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 114), до суду уповноваженого представника не направила, засобами поштового зв'язку до суду надійшла письмова заява про розгляд адміністративної справи без участі представника Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори (а.с. 122).
Третя особа-2 та представник третьої особи-2 проти задоволення позовних вимог заперечували, надали пояснення, проти розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження не заперечували (а.с. 154).
Керуючись приписами статей 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у адміністративному позові, позицію відповідача, викладену у письмових запереченнях та позицію третьої особи-2, подані письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
В ході розгляду адміністративної справи судом досліджено письмові докази, які долучені до матеріалів адміністративної справи, а саме: копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.06.2017 року (а.с. 10-12); копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 20.06.2017 року (а.с. 13-14); лист КП «ДМБТІ» ДОР від 20.03.2017 № 3356 (а.с. 15); договір дарування від 03.05.1995 року (а.с. 16-17); план земельного участка (а.с. 18); поверховий план будинку АДРЕСА_1 (а.с. 19); відомость (а.с. 20); акт від 05.04.2017 року (а.с. 21); данні про самочинне будівництво співвласника (а.с. 22); схематичний план земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку (а.с. 23); план будинку АДРЕСА_1 (а.с. 24); експлікація приміщень до плану одноквартирного (садибного) житлового будинку (а.с. 25); характеристика будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 26); технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 28-31); запит Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни від 06.02.2017 р. № 26/01-16 (а.с. 132); відповідь на запит КП «ДМБТІ» ДОР від 09.03.2017 № 2889 (а.с. 133); технічний паспорт ОСОБА_3 на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 135-141); акт від 06.02.2017 р. (а.с. 142); витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 143).
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, є спадкоємцем за заповітом після ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частини житлового будинку з господарчими будинками та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Підставою для виникнення права власності за ОСОБА_3 на 2/3 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є договір дарування № 4-1107 від 03.05.1995 року, посвідчений Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с. 16-17), що також підтверджується змістом Інформаційної довідки № 90016921 (а.с. 13-14).
За змістом договору дарування № 4-1107 від 03.05.1995 року встановлено, що ОСОБА_8 подарував, а гр. ОСОБА_3 прийняла в дар 2/3 частини житлового будинку, а саме, на земельній ділянці розташований жилий будинок жил. пл. 37,8 кв.м (а.с. 16-17).
Судом встановлено, що позивач звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте, постановою від 20.06.2017 року Державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. було відмовлено гр. ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/3 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 після гр. ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-12).
Отже, вчинити нотаріальну дію, а саме видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після гр. ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім'я гр. ОСОБА_1 стало неможливо, оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України та відповідно до пункту 1 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.
Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до акту інженера інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_9 від 05.04.2017 року, на підставі договору про надання послуг № 8554 було проведено технічну інвентарізацію домоволодіння АДРЕСА_1, та згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773, внесеними наказами Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 26 листопада 2002 року № 73, від 15 червня 2005 року № 92, наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 08 лютого 2006 року № 42, наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01 червня 2010 року № 167, наказами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2012 року № 404, від 28 грудня 2012 року № 658, від 08 січня 2013 року № 2: п. 3.2 не належать до самочинного будівництва:
- «індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року»;
- «зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків»; п. 10: "Матеріали конструктивних елементів та рік побудови будинків, господарських будівель і споруд вказує замовник, що відображається в абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом".
Зміна житлової та загальної площі житлового будинку літ. А-1 відбулася за рахунок уточнення лінійних розмірів, влаштування перегородок, зносу печі та самочинного будівництва та переобладнання, виконаних співвласником. Частина житлового будинку літ. А-1, а саме квартира № 2 надана станом на 18.05.2016 р., у зв'язку з відсутністю повного доступу.
За висновками акту інженера інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_9 від 05.04.2017 року, в житловому будинку літ. А-1 узаконеною житлову площу 38,6 кв.м, загальну площу 64,5 кв.м. Крім того, на земельній ділянці АДРЕСА_1 знаходиться сарай літ. Б (станом на 18.05.2016 р.), самочинно реконструйований співвласником), сарай літ. Г, навіс літ. Д (станом на 18.05.2016 р.) та інші споруди № 1-12, І,ІІ (а.с. 21).
Отже, зменшення житлової та збільшення загальної площі житлового будинку літ. А-1 відбулася за рахунок самочинного будівництва і переобладнання, виконаних ОСОБА_3 вже після реєстрації 2/3 частини домоволодіння, що підтверджується змістом акту технічної інвентаризації домоволодіння від 05.04.2017 року (а.с. 21).
Данні про фактичне збільшення загальної площі будинку літ. А-1 за адресою: АДРЕСА_1 - з 64,5 кв.м до 82,0 кв.м відбулося за рахунок збільшення загальної площі квартири № 2 (до 55,9 кв.м.) будинку літ. А-1, внаслідок самочинного будівництва ОСОБА_3 прибудови АЗ-1 із цегли у 2013 році з доданою площею основи в розмірі 17,5 кв.м, що підтверджується даними про самочинне будівництво співвласника (а.с. 22), яке міститься додатком до Акту технічної інвентаризації домоволодіння від 05.04.2017 року (а.с. 21), що містить саме інформацію про самочинне будівництво співвласника, план будинку, та експлікацією приміщень до плану будинку.
Так, судом встановлено, що підтверджується інформаційною довідкою від 20.06.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами має загальну площу 82,0 кв.м., а житлову площу - 36,9 кв.м (а.с. 13).
Тобто, ОСОБА_3, разом із договором дарування № 4-1107 від 03.05.1995 року для державної реєстрації свого права власності на 2/3 частини домоволодіння подала державному реєстратору - приватному нотаріусу Сисоєнко Ірини Вікторівні технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, із недостовірною інформацією щодо часу здійснення будівництва прибудови АЗ-1, враховуючи, що технічний паспорт було виготовлено 06.02.2017 року ФОП ОСОБА_7 (а.с. 28-31).
Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Частиною 2 статті 376 Цивільного кодексу України чітко встановлено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Отже, споруджена третьою особою-2 у 2013 році прибудова АЗ-1 до будинку літ.А-1 за адресою: АДРЕСА_1 була збудована без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, та є самочинним будівництвом відповідно до змісту статті 376 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.
Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Як було встановлено судом, наданий ОСОБА_3 для реєстрації права договір дарування реєстраційний № 4-1107 від 03.05.1995 року містить інформацію лише про розмір житлової площі - 37,8 кв.м, а внесена до державного реєстру прав власності інформація про загальну площу житлового будинку у договорі дарування - відсутня (а.с. 16-17).
Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.
Згідно з підпунктом 1, 3, 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Отже, судом встановлено, що всі перелічені підстави для відмови у державній реєстрації права власності третій особі-2 на 2/3 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 - наявні.
Також, абзацом 5 частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.
Пунктом 9 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.
Судом встановлено, що договір дарування № 4-1107 від 03.05.1995 року посвідчений саме Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с. 16-17), а право власності зареєстровано на підставі цього договору іншим нотаріусом (реєстратором), а саме, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Іриною Вікторівною, тому, суд вважає, що відповідачем при проведенні реєстрації права власності за ОСОБА_3 на 2/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, було порушено вимоги абзацу 5 частини 5 статті 3 та пункту 9 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що реєстраційна дія Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни про державну реєстрацію за права власності ОСОБА_3 на 2/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 34334008 від 20.03.2017 року підлягає скасуванню.
Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Суд зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Враховуючи, що рішення суду впливає на права та інтереси позивача, які гарантовані Конвенцією "Про захист прав і основоположних свобод" від 04.11.1950 року та мають бути захищені Конституцією України, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог, та зобов'язати відповідний нотаріальний орган зареєструвати відповідно до вимог чинного законодавства України пропорційно у 1/3 частини за ОСОБА_1 та у 2/3 частини за ОСОБА_3, право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, враховуючи необхідність повного захисту прав та законних інтересів позивача.
Згідно із частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини 1 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Згідно із частиною 1 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду у розмірі 640,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0.793507148.1 від 24.06.2017 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 3).
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 640,00 грн. підлягає поверненню.
Керуючись статтями 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни, третя особа-1 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, третя особа-2 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення - задовольнити частково.
Зобов'язати відповідний нотаріальний орган зареєструвати пропорційно право власності у 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, та у 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.
Стягнути з Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни (РНОКПП НОМЕР_1; АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) документально підтверджені судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).
Копію постанови направити всім сторонам по справі.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський