Справа № 826/11346/16
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Київ №826/11346/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Держав-ної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ) про визнання протиправною та скасування вимоги від 01.07.2016 №Ф-3946-17,

в с т а н о в и в:

У липні 2016р. позивач звернулася до суду з позовом до ДПІ, в якому просить визнати протиправною і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.07.2016 №Ф-3946-17.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не має повноважень на адміністрування єди-ного соціального внеску за період до набрання чинності Законом України від 04.07.2013 №406-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи". Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок правильності нарахування і сплати єдиного соціального внеску, водночас, про проведення перевірок їй не відомо і, як зазначає позивач, починаючи з 2012р. нею не подавалися звіти щодо нарахування єдиного внеску. Як повідомили в усній розмові працівники ДПІ, борг обліковується з 2013р., однак ніяких повідомлень про його наявність або актів перевірки позивач не отримувала. У вимозі відсутні штрафні санкції і пеня, які нараховуються у разі несвоєчасного не нарахування або не сплати єдиного внеску.

Ухвалою суду від 02.08.2016 було витребувано від відповідача належним чином зас-відчені копії матеріалів, на підставі яких винесена оскаржувана вимога. Вимоги даної ухвали залишилися не виконаними.

Ухвалою суду від 15.12.2016 було витребувано від відповідача пояснення та докумен-ти (у вигляді оригіналів та/або належним чином засвідчених їх копій):

- засвідчені витяги з інтегрованої картки платника податку єдиного внеску позивача за період з моменту виникнення суми недоїмки у розмірі 15749,39 грн. та по день отримання відповідачем ухвали;

- документально та нормативно обґрунтовані письмові пояснення щодо підстав виникнення у позивача вказаної суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (в т.ч. з наданням засвідчених копій відповідних звітних документів, матеріалів перевірок, рішень про донара-хування сум єдиного внеску, визначення сум пені і штрафу, які стали підставами для форму-вання сум недоїмки, тощо);

- письмові відомості про чинність оскаржуваної вимоги сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску станом на день отримання відповідачем цієї ухвали суду.

У строк встановлений судом (п'ять робочих днів з дня отримання ухвали - 22.12.2016, згідно з розпискою представника відповідача ОСОБА_2.) відповідач вимог ухвали не виконав.

У подальшому представником відповідача ОСОБА_3 подано до суду заперечення проти позову, в яких вона просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на право-мірність прийняття оскаржуваної вимоги з огляду на наявність станом на 30.06.2016 заборгованості із сплати єдиного внеску у розмірі 15749,39 грн., що виникла у зв'язку з несплатою позивачем самостійно нарахованих у звітах сум єдиного внеску. До заперечень представником відповідача надано витяг з інтегрованої картки платника (а.с. 47-54).

Під час розгляду справи позивач та її представник ОСОБА_4 підтримали позов з наведених у позовній заяві підстав. Надали додаткові письмові поясненнях, зміст яких загалом зводиться відсутності документів, підтверджуючих виникнення спірної недоїмки.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, посилаючись на наявність в інтегрованій картці платника відомостей про наявність недоїмки. У додаткових письмових поясненнях представник відповідача зазначила про те, що відповідно до даних АІС "Подат-ковий блок" позивач перебуває на обліку в ДПІ на спрощеній системі оподаткування як плат-ник єдиного податку 3-ї групи відповідно до свідоцтва від 22.05.2002 №10010279 та є плат-ником єдиного внеску з 18.06.2002, і незалежно від того чи здійснює позивач підприєм-ницьку діяльність, чи подає звітність, вона зобов'язана сплачувати єдиний внесок. Підставою для не сплати єдиного внеску є належність особи до категорії пенсіонерів або отримання соціальної допомоги, однак до таких позивач не відноситься.

Заслухавши пояснення позивача і представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач знаходиться на обліку в ДПІ як фізична особа-підприємець платник єдиного податку з 01.01.2012 згідно із свідоцтвом №10010279 від 22.05.2002, платник єдиного внеску з 18.06.2002 №11-05927. Позивач, заперечуючи проти цього, належних і допустимих доказів зняття з податкового обліку в ДПІ не надала. Відсутність відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підтвер-дження чого позивач надала витяги від 01.02.2012 №12922081 (а.с. 24) та від 12.06.2017 № (а.с. 42 ), не свідчать про зняття позивача з обліку в ДПІ.

01 липня 2016р. відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3946-17, в якій зазначено про те, що станом на 30.06.2016 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 15749,39 грн.

Позивач звернулася 21.07.2016 до ДПІ із заявою про надання можливості ознайоми-тися із даними інформаційної системи, акту перевірки чи рішення фіскального органу щодо нарахування відносно неї заборгованості, а також письмові роз'яснення стосовно порядку розрахунку та періоду нарахування недоїмки по вищевказаній вимозі.

Як зазначає позивач у позовній заяві та в усних поясненнях, зі слів працівників ДПІ їй стало відомо про те, що зазначена у вимозі заборгованість виникла у період, починаючи з 2013р. Пояснення позивача підтверджуються даними інтегрованої картки ДПІ, наявної у справі (а.с. 47-54), згідно з якою станом на 31.12.2012 за позивачем обліковувалася недоїмка у сумі 2061,53 грн., яка впродовж 2013-2015рр. збільшилася до 13405,40 грн. і станом на 30.06.2016 становила 15749,39 грн. З інтегрованої картки ДПІ вбачається періодичне відобра-ження відповідачем відомостей про нарахування сум єдиного внеску, у зв'язку з не сплатою яких збільшувався розмір недоїмки позивача.

Спірні правовідносини виникли у сфері справляння єдиного внеску на загальнообов'я-зкове державне соціальне страхування і стосуються правомірності вимоги про сплату боргу.

Частиною 4 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної вимоги) було передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загально-обов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, затвердженого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 №508/26953 (далі - Інструкція), визначено порядок стягнення заборгованості з платників.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції було передбачено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимо-зі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Пунктом 3 розділу VI Інструкції було передбачено, що органи доходів і зборів надси-лають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції ( фізичні особи-підприємці, у т.ч. ті, які обрали спрощену систему оподаткування), протягом п'ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до п. 4 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) фор-мується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдино-го внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

За змістом наведених положень п.п. 3, 4 розділу VI Інструкції, підставою для форму-вання вимоги про сплату боргу є акти документальних перевірок, звіти платника про нара-хування єдиного внеску та облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів.

У своїх запереченнях представник відповідача зазначала і підкреслювала, що недоїмка у позивача виникла у зв'язку з не сплатою самостійно нарахованих у звітах сум єдиного внес-ку, проти чого заперечувала позивач, стверджуючи, що з 2012р. підприємницьку діяльність не вела і не подавала ніяких звітів про нарахування єдиного внеску.

Пунктом 6 розділу ІІІ Інструкції визначено, що обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у пп. 3 п. 1 розділу II цієї Інструкції (фізичні особи-підпри-ємці), які обрали спрощену систему оподаткування:

1) зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встанов-леної законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нараху-вання єдиного внеску;

2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції визначено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017) та ст. 74 КАС України (чинна редакція) обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Представник відповідача не надала суду належних до справи і допустимих доказів, які б підтверджували самостійне нарахування позивачем сум єдиного внеску, що стали підста-вою для виникнення недоїмки у сумі 15749,39 грн. Також відповідач не надав до суду інших доказів, які б свідчили про нарахування позивачу сум єдиного внеску органом доходів і зборів (акт документальної перевірки, рішення про нарахування). Щодо виконання вимог ухвал суду про витребування доказів, представник відповідача зазначила про відсутність інших документів, окрім інтегрованої картки платника.

З огляду на те, що відомості інтегрованої картки платника формуються на підставі звітних документів платника або за наслідками документальної перевірки, то за відсутності таких безпосередніх доказів нарахування позивачем сум єдиного внеску у сумі 15749,39 грн. (звіти, акт документальної перевірки, рішення), суд вважає посилання представника відпові-дача на дані інтегрованої картки платника і подані до суду роздруківки картки не достатнім доказом виникнення у позивача спірної заборгованості.

Зважаючи на те, що відповідачем не доведено відповідними засобами доказування тих обставин, на які він посилається у підтвердження своїх заперечень, а саме фактів самостій-ного нарахування позивачем сум єдиного внеску у розмірі 15749,39 грн. і їх не сплати, а також з огляду на відсутність інших доказів визначення позивачу цих сум єдиного внеску, суд дійшов висновку про безпідставність винесення відповідачем оскаржуваної вимоги, яка суперечить вимогам п.п. 3, 4 розділу VI Інструкції і порушує майнові права та інтереси позивача, необґрунтовано покладаючи на неї обов'язок зі сплати коштів.

Заперечення представника відповідача про те, що незалежно від того чи здійснює позивач підприємницьку діяльність, чи отримує дохід та чи подає звітність, вона зобов'язана сплачувати єдиний внесок, суд відхиляє, оскільки такі доводи не випливають та суперечать вищенаведеним законодавчим приписам. Інших аргументованих доводів і доказів, які б зас-луговували на увагу суду і дали б підстави для інших висновків, відповідач не навів, а відтак доводів позивача - не спростував.

Водночас посилання позивача на відсутність у відповідача повноважень на адмініс-трування єдиного соціального внеску за період до набрання чинності Законом України від 04.07.2013 №406-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи", а також на відсутність у вимозі штрафних санкцій і пеня, що, на думку позивача, свідчить про неправомірність вимоги, суд вважає помилковими і відхиляє, оскільки оскаржувана вимога винесена після набуття відповідачем відповідних повноважень, а не зазначення у вимозі штрафних санкцій і пені не може свідчити про відсутність самої недоїмки.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, у зв'язку з чим і з метою захисту прав та інтересів позивача позовні вимоги слід задовольнити.

З огляду на задоволення позову та згідно із ст. 140 КАС, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у сумі 551,21 грн., сплачених позивачем згідно з наявною у справі квитанцією 0.0.589191488.1.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 139, 140, 241-246, 250, пп. 10 п. 1 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 (04128, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

2. Визнати протиправною і скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Шев-ченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (04107, м. Київ, вул. Багговутів-ська, буд. 26, ) про сплату боргу від 01.07.2016 №Ф-3946-17.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551,21 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження ст. 255 КАС України.. Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293, 295-297 КАС України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеля-ційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.А. Костенко