Справа № 821/1525/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/1525/17

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Дмитрієва О.О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду, яка прийнята 30 жовтня 2017 року о 10 год. 36 хв. у складі суду: головуючого судді Дмитрієвої О.О. та складена у повному обсязі 31 жовтня 2017 року, у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, у якому позивач просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 004461405 від 07.09.2017 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представником відповідача подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на правовірність прийнятого оскаржуваного податкового повідомлення рішення, останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу від 27.07.2017 року № 623 «Про проведення фактичних перевірок» та направлень №№ 1002, 1003, посадовими особами контролюючого органу була проведена фактична перевірка торгівельного павільйону: піцерія «Крутые перцы», яка розташована за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Морська, 25/11, де здійснює підприємницьку діяльність позивач, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 29.08.2017 року.

Згідно висновків акту, перевіркою встановлено порушення з боку позивача п. 2.6. гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, а саме несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів (торгової виручки) в сумі 11602 грн.

На підставі оскаржуваного акту перевірки і встановленого ним порушення та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України і абз. 3 ст. 1 Указу № 436/95 від 12.06.1995 року «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», відповідачем винесено податкове повідомлення рішення від 07.09.2017 року № 004461405, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 58010 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил оприбуткування готівкових коштів знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та відповідають дійсним обставинам справи, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування штрафних (фінансових) санкцій узгоджується із нормами чинного законодавства, підстави для задоволення заявленого позову та скасування оскаржуваного податкового повідомлення рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до п. 6 ст. 33 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 року № 679-XIV визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій віднесено до повноважень НБУ.

За правилами п.п. 2.2 п. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку від 15.12.2004 року № 637, підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Відповідно до п. 7.15 Положення від 15.12.2004 року № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (розрахункової книги), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Згідно із п.п. 2.6 п. 2 Положення від 15.12.2004 року № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Також, слід зазначити, що за правилами пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані щоденно друкувати на РРО (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

З наведеного вбачається, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі.

В свою чергу, у випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

При цьому, оприбуткування таких коштів має відбуватись своєчасно, тобто у день одержання готівкових коштів, та в повній сумі.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, готівкові кошти у сумі 1338 грн. (сума продаж готівкою) надійшли до каси 31.07.2017 року, а сума оприбуткована 01.08.2017 року на підставі фіскального звітного чеку № 81; готівкові кошти у сумі 2416,00 грн. (сума продаж готівкою) надійшли до каси 22.07.2017 року, а сума оприбуткована 23.07.2017 року на підставі фіскального звітного чеку № 72; готівкові кошти у сумі 1659 грн. (сума продаж готівкою) надійшли до каси 12.07.2017 року, а сума оприбуткована 13.07.2017 року на підставі фіскального звітного чеку № 62; готівкові кошти у сумі 798 грн. (сума продаж готівкою) надійшли до каси 06.09.2016 року, а сума оприбуткована 07.09.2016 року на підставі фіскального звітного чеку № 37; готівкові кошти у сумі 710 грн. (сума продаж готівкою) надійшли до каси 04.09.2016 року, а сума оприбуткована 05.09.2016 року на підставі фіскального звітного чеку № 35; готівкові кошти у сумі 609 грн. (сума продаж готівкою) надійшли до каси 27.08.2016 року, а сума оприбуткована 28.08.2016 року на підставі фіскального звітного чеку № 27; готівкові кошти у сумі 2116 грн. (сума продаж готівкою) надійшли до каси 06.08.2016 року, а сума оприбуткована 07.08.2016 року на підставі фіскального звітного чеку № 6.

Статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 року № 436/95 визначено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Враховуючи викладене, оскільки позивач обовязок щодо своєчасного та повного оприбуткування готівки, що надходить до каси, не виконав, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що застосування штрафних санкцій ґрунтується на Законі, тому підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відсутні.

Як в поданій позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, апелянт не заперечує встановлені відповідачем вказані обставини щодо несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів.

Разом з цим, на думку апелянта, ним було допущено порушення порядку (правил) оприбуткування готівки в касі, але факт оприбуткування готівки в касі було здійснено, що підтверджується фіскальними чеками звітами.

Колегія суддів вважає безпідставними вказані доводи апелянта з огляду на викладене.

Так, як вірно вказано судом першої інстанції, абзацом третім статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані щоденно друкувати на РРО (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

Приписи наведеної норми передбачають особливості роботи РРО, які мають забезпечувати друкування таких звітів за кожний робочий день.

За змістом пункту 2 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2002 року № 199, зміна - період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту; Z-звіт - це денний звіт з обнуленням інформації в оперативній пам'яті та занесенням її до фіскальної пам'яті РРО.

Відповідно до пункту 7 вказаних Вимог усі режими роботи РРО повинні блокуватися, зокрема, у разі перевищення максимальної тривалості зміни.

У додатку до наведених Вимог зазначено, що максимальна тривалість зміни не повинна перевищувати 24 години.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки календарний день (доба) налічує 24 години, тобто день триває з 0 годин 00 хвилин до 24 годин 00 хвилин, при щоденній роботі з РРО Z-звіт необхідно виконувати щодня по закінченні робочої зміни, але не пізніше 24 години цього дня.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що аналіз положень пункту 9 статті 3 Закону № 265/95-ВР та підпункту 2.6 глави 2 Положення свідчить, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, мають своєчасно та в повній мірі оприбутковувати усю готівку, що надходить до кас, та щоденно, тобто кожного робочого дня по закінченні зміни, але не пізніше 24 години цього ж дня, друкувати на РРО фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

В свою чергу, у разі недотримання суб'єктом господарювання при здійсненні діяльності пункту 9 статті 3 Закону № 265/95-ВР та підпункту 2.6 глави 2 Положення до нього за рішенням відповідних органів застосовуються штрафні (фінансові) санкції згідно з вимогами, зокрема, абзацу третього частини першої статті 1 Указу № 436/95.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 13 березня 2014 року № 21-5а14.

З огляду на вищевикладене, оскільки посадовими особами контролюючого органу встановлено порушення підпункту 2.6 глави 2 Положення № 637, тому на підставі абзацу третього частини першої статті 1 Указу № 436/95, відповідачем правомірно застосовані до позивача штрафні санкції оскаржуваним податковим повідомленням рішенням.

Також, в поданій апеляційній скарзі, як і в заявленому позові, позивач, як на підставу для скасування оскаржуваного податкового повідомлення рішення, посилається на пропуск відповідачем строку для застосування визначених цим рішенням санкцій, що встановлений ст. 250 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 250 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, ч. 2 ст. 250 Господарського кодексу України передбачає, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

В свою чергу, ст.ст. 113, 114 Податкового кодексу України визначено, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених цією главою, не звільняє платників податків від обов'язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом.

Штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені ПК України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на податкові органи, застосовуються у строки, визначені ст. 102 Податкового кодексу України тобто 1095 днів, на такі випадки не поширюються обмеження щодо строків застосування штрафних санкцій, які передбачені ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі, як на підставу для скасування оскаржуваного податкового повідомлення рішення та судового рішення, апелянт посилається на те, що перевірка була проведена за відсутності ФОП ОСОБА_2 та направлення на перевірки було вручено не йому, а особі, що здійснює розрахункові операції.

Проте, колегія суддів вважає безпідставними вказані доводи апелянта, оскільки згідно пп. 80.1, 80.2, 80.5, 80.7 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Також, згідно вимог п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, проведення фактичної перевірки при присутності особи, що фактично здійснює розрахункові операції, предявлення їй наказу, направлень на перевірку та службових посвідчень, цілком відповідає вимогам ст.ст. 80, 81 Податкового кодексу України, що спростовує доводи апелянта.

Як зазначає сам апелянт, при проведенні фактичної перевірки господарської одиниці, в якій позивач здійснює господарську діяльність, була присутня особа, що здійснює розрахункові операції касир, яка, згідно підписів у направленнях на перевірку та акті перевірки, ознайомлена з направленнями та наказом на перевірку, а також актом перевірки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2017 року.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець