Справа № 806/3018/17
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2017-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2017 року Житомир справа № 806/3018/17

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Токаревої М.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області заключити договір оренди та передати у користування земельну ділянку в з кадастровим номером :05:000:0989 для сінокосіння ОСОБА_1.

В обґрунтування позову зазначає, що відмова в передачі в оренду для сінокосіння земельної ділянки з посиланням на зміну цільового призначення є незаконною та порушує права та законні інтереси ОСОБА_1

Позивач та представник відповідача подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що 24 січня 2017 року ОСОБА_1 подав до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області заяву з проханням надати в оренду земельну ділянку з земель запасу та резерву Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (на території реформованої Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) площею 171,4828 га за кадастровим номером :05:000:0989 для сінокосіння терміном на 49 років, на підставі ст.ст. 122, 34, 134 Земельного кодексу України.

Додатками до заяви вказано: оригінал витягу кадастровий № :05:000:0989, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №:05:000:0989, копії паспорта (1,2, 11 сторінки) та ідентифікаційного коду.

Відповідач листом від 23.02.2017 №Г-1048/0-1513/6-17 повідомив ОСОБА_1 про те, що передача земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби можлива за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Водночас указано, що згідно відомостей державного земельного кадастру, а саме Національної кадастрової системи, земельні ділянки, які вказані у заяві позивача віднесено до земель сільськогосподарського призначення і використовуються для ведення фермерського господарства.

Позивач оскаржив в судовому порядку лист від 23.02.2017 №Г-1048/0-1513/6-17.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 у справі №806/705/17 визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017 щодо надання земельної ділянки в оренду для сінокосіння за кадастровим № :05:000:0989. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2017 щодо надання земельної ділянки в оренду для сінокосіння за кадастровим №:05:000:0989. Постанова набрала законної сили 30.05.2017.

На виконання постанови суду від 11.05.2017 у справі №806/705/17 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 21.04.2017 та листом від 25.05.2017 №5144/6-7 надано відповідь з якої вбачається, що згідно відомостей державного земельного кадастру, а саме Національної кадастрової системи вказані земельні ділянки віднесені до земель сільськогосподарського призначення і використовуються для ведення фермерського господарства. Передача вказаних земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби можливе за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Позивач оскаржив в судовому порядку лист від 25.05.2017 №5144/6-7.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.08.2017 у справі №806/1924/17 визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017 щодо надання земельної ділянки в оренду за кадастровим номером :05:000:0989 для сінокосіння та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2017 щодо надання земельної ділянки в оренду за кадастровим номером :05:000:0989 для сінокосіння та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 31.08.2017 на адресу позивача направлено лист №Г/1055/0-10135/6-17 надано відповідь з якої вбачається, що згідно відомостей державного земельного кадастру, а саме Національної кадастрової системи вказані земельні ділянки віднесені до земель сільськогосподарського призначення і використовуються для ведення фермерського господарства. Передача вказаних земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби можливе за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Приписами абз. першого частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Земельний кодекс України) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно зі ч. 1 ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до вимог ч. другої статті 22 ЗК України, до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Згідно частини 3 статті 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом частини першої статті 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно зі ч. 3 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною другою згаданої статті ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, згідно зі абз. 1, 2 ч. 3 ст. 123 ЗК України, в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 123 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 123 ЗК України, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 ЗК України).

Зміст наведених правових норм свідчить на користь висновку, що право на постійне користування земельною ділянкою може бути отримане особою після виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки та погодження цього проекту у порядку визначеному законодавчими нормами.

Враховуючи вищенаведене, судом втановлено, що у січні 2017 року позивач, з метою реалізації права громадян на отримання в оренду земельної ділянки, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для сінокосіння.

У свою чергу, відповідач, розглянувши на виконання постанов Житомирського окружного адміністративного суду у справах №806/705/17, 806/1924/17 вказану заяву, лише проінформовано ОСОБА_1 про те, що передача земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби можлива за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення. Відповідь Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області обґрунтована ст.ст. 20, 31, 33, 37, 122 Земельного кодексу України.

Однак, вказаний листи відповідача не містить ні відмови, ані погодження передачі земельної ділянки за кадастровим № :05:000:0989 в оренду ОСОБА_1.

Суд звертає увагу на те, що зміст листа свідчить на користь висновку, що при розгляді заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017 відповідачем положення ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України залишені поза увагою.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заява позивача від 24.01.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області розглянута без дотримання вимог Земельного кодексу України.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області заключити договір оренди та передати у користування земельну ділянку в з кадастровим номером :05:000:0989 для сінокосіння ОСОБА_1 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання або відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отже, суд вважає, що задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо здійснення дозвільної діяльності на розробку проекту землеустрою та зобов'яже відповідача вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.

Беручи до уваги наведене, а також з метою повного захисту прав позивача, заява якого уповноваженим органом розглянута без дотримання вимог чинного законодавства, суд вважає за необхідне зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 24.01.2017 про надання земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:0989 в оренду для сінокосіння та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства.

За наведених обставин, позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017 щодо надання земельної ділянки в оренду за кадастровим номером :05:000:0989 для сінокосіння.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2017 щодо надання земельної ділянки в оренду за кадастровим номером :05:000:0989 для сінокосіння та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.С. Токарева