Справа № 760/11727/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Бабенка К.А.,

Літвіної Н.М..,

за участю

секретаря судового засідання Капші А.С.,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Андрєєва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року ( повний текст постанови складено 07 листопада 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України в якому просив визнати дії відповідача неправомірними та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги, в зв'язку з встановленням йому інвалідності 2-ої групи з 22.09.2015, яка настала внаслідок захворювань, які отримано при виконанні обов'язків військової служби в країнах, де велися бойові дії та зобов'язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням другої групи інвалідності внаслідок поранення /контузії /, отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби. Зобов'язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_5 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 26 грудня 2013 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує, зокрема, тим, що судом першої інстанції в порушення вимог КАС України не досліджувалося первісність та повторність огляду, що в подальшому призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Також зазначає, що справа розглянута і вирішена неповноважним судом, що є підставою для скасування рішення.

До Київського апеляційного адміністративного суду від позивача надійшли заперечення щодо апеляційної скарги, зареєстровані 15.12.2017 за вх. № 38251, у якому позивач зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що позивач з 16 червня 1983 року по 30 жовтня 1985 року проходив службу в Збройних Силах СРСР, приймав участь у бойових діях в зв'язку з виконанням обов'язків військової служби в Демократичній республіці Афганістан.

22 вересня 2015 року позивачу встановлена 2 група інвалідності в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Протоколом №8 від 27 січня 2017 року засідання комісії Міністерства оборони України позивачу відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що він був звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04 квітня 2006 року « Про внесення змін до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», яким було запроваджено виплату такої допомоги та а постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, у зв'язку з чим повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на день встановлення позивачу ІІ групу інвалідності, тобто 22 вересня 2015 року.

Колегія суддів погоджується із такою позицією суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011- ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 16 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов'язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

1) військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;

200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Статтею 16-4 Закону, визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою за відомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з частиною 8 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Отже, з аналізу правових норм вбачається, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виникло з моменту встановлення позивачу ІІ групи інвалідності - 22.09.2015.

Судом апеляційної інстанції взято до уваги позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 10.03.2015 по справі №21-563а14, в якій суд, проаналізувавши положення редакцій статті 16 Закону №2011-XII, застосував саме те законодавство (нове), яке було чинним на час встановлення особі вищої групи інвалідності дійшов висновку, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов'язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Також, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що позивачу ІІІ група інвалідності встановлена 14.10.1995 у зв'язку із захворюванням, які пов'язані з виконанням обов'язків військової служби, яка в подальшому неодноразово підтверджувалася, проте, як встановлено судом апеляційної інстанції з пояснень представника позивача та не спростовано представником відповідача у судовому засіданні, одноразова грошова допомога ОСОБА_5 не виплачувалась взагалі.

Враховуючи те, що з 22.09.2015 позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності та такий не отримував відповідної допомоги, колегія суддів вважає, що норми Порядку № 975 поширюються на спірні правовідносини.

Всупереч зазначеним нормам, Міністерством оборони України прийнято протиправне рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ІІ групу інвалідності йому встановлено 22.09.2015.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.01.2017 року № 8.

Водночас, враховуючи, що такої вимоги позивач не заявляв та з метою недопущення порушення права ОСОБА_5 на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, суд першої інстанції обрав правильний спосіб захисту порушеного права шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_5 одноразову грошову допомогу

Доводи апеляційної скарги в частині розгляду справи неповноважним судом суд вважає безпідставними.

Пунктом 4 частини 1 статті 18 КАС України ( в редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції) передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

На підставі вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена частиною 4 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та про зобов'язання виплати якої ставить питання позивач в позовній заяві, відноситься до соціальних виплат, а тому даний спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому КАС України.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що Міністерством оборони, як суб'єктом владних повноважень, не наведено дійсних обставин, за наявності яких можливо стверджувати про відсутність у позивача права чи недотримання ним підстав на отримання одноразової допомоги , відтак, відповідачем не виконано покладений на нього обов'язок доказування правомірності власних рішень, дій чи бездіяльності, визначений положеннями ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2017 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді К.А. Бабенко

Н.М. Літвіна