Справа № 754/9872/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/9872/17 Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська О.В. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.

за участю секретаря: Бордунової К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні вимог даного позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за даними довідок № 11 від 10.03.2017 року та № 7 від 12.05.1998 року, а також записів в трудовій книжці ОСОБА_2, вбачається, що в період з 10.11.1988 року по 26.10.1989 року позивач працював у ВАТ «Радикал» та ВАТ «Поляни» в цеху № 12 на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання цеху № 18 (виробництво поліуретану ВАТ «Радикал»); з 26.10.1989 року по 01.11.1995 року цеху № 12 налаштувальником станків та маніпуляторів з програмним керуванням в цеху № 18 (виробництво поліуретану ВАТ «Радикал»); з 01.11.1995 року по 03.03.1997 року налаштувальником станків та маніпуляторів з програмним керуванням в цеху № 25 (виробництво поліуретану ВАТ «Радикал»); з 03.03.1997 року по 20.03.1998 року налаштувальником станків та маніпуляторів з програмним керуванням в цеху № 25 (виробництво поліуретану ВАТ «Поляни»).

31.05.2017 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах на підставі ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки на думку позивача, його посада відноситься до робіт, що дають право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1. До заяви позивачем були додані всі необхідні документи.

Проте, листом від 22.06.2017 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пільгової пенсії.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту - Закон 1788-ХІІ) (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Правовими положеннями ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що особам, які працювали до введення в дію цього Законуна роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Пункт 8 Наказу Міністерства праці та соціальної політики «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 18.11.2005 року № 383, передбачає, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», застосовуються Список № 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, і Список № 2 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 № 1173.

Враховуючи те, що п. 1 постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 06 грудня 1991 року № 1931 зазначений закон в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій, був введений в дію з 1992 року та те, що позивач має стаж роботи у ВАТ «Радикал» та ВАТ «Поляни» на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання цеху № 18 (виробництво поліуретану ВАТ «Радикал») в період з 10.11.1988 року по 26.10.1989 року та на посаді налаштувальника станків та маніпуляторів з програмним керуванням в цеху № 18 (виробництво поліуретану ВАТ «Радикал») в період з 26.10.1989 року по 01.11.1995 року, правила отримання позивачем пенсії за віком на пільгових умовах визначаються згідно із списками, що затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, з 09.06.1992 року - Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, а з 11.03.1994 року Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162.

Пункт б) ст. 9 Закону СРСР «Про державні пенсії» встановлював, що чоловіки робітники і службовці на інших роботах з важкими умовами праці - за списком виробництв, професій і посад, який затверджений Радою Міністрів СРСР, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менш 25 років.

Пункт д) ст. 9 Закону СРСР «Про державні пенсії» закріплював, що робітники і службовці передбачені в пунктах «а» і «б» цієї статті, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, якщо не менше половини стажу (12 років 6 місяців для списку № 2), необхідного для призначення ним цієї пенсії, припадає на відповідні роботи, що дають право на пенсію на пільгових умовах.

Згідно із ст. 62 Закону 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.38 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, при прийнятті документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження та має право вимагати від підприємств, установ, організацій, фізичних осіб дооформлення у трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і поданих додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 7 постанови № 22-1 Правління Пенсійного фонду України від 25.11.05 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначений вичерпний перелік документів, які подаються для оформлення пенсії.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивачем окрім заяви про призначення пенсії на пільгових умовах, до пенсійного органу були надані всі можливі документи, перелік яких встановлений вищезазначеною постановою.

Поте, відмовляючи у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідач в своєму листі виходив з того, що довідка від 10.03.2017 року № 11, яка підтверджує пільговий стаж позивача, та інші копії документів підприємства «Радикал», завірені дублікатом печатки зазначеного підприємства, що на думку відповідача не відповідає вимогам діючого законодавства. Крім того, період роботи позивача з 03.03.1997 року по 20.03.1998 року не зараховано до пільгового стажу, оскільки довідка № 7 від 12.05.1998 року ВАТ «Поляни» не підтверджена атестацією робочого місця та первинними документами, як того вимагає Постанова Кабінету Міністрів України № 920 від 05.07.2006 року для підтвердження спеціального трудового стажу.

Відповідно до п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Тобто, вимога пенсійного органу надати уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є правомірною лише у тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах останнього.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами даної справи, в період з 03.03.1997 року по 20.03.1998 року позивач працював налаштувальником станків та маніпуляторів з програмним керуванням в цеху 25 (виробництво поліуретану), що підтверджується довідкою № 7 від 12.05.1998 року.

Крім того, відповідно до наказу № 63/ок від 03.03.1997 року, ОСОБА_2 було переведено з ВАТ «Радикал» до ВАТ «Поляни», яке орендувало у ВАТ «Радикал» приміщення. Отже, 03.03.1997 року позивач фактично був переведений з одного підприємства на інше та продовжував працювати у цеху № 25 на тій же посаді.

При цьому, згідно відомостей, що містяться в наказі від 23.01.1997 року № 7 та службовій записці ВАТ «Радикал» про правонаступництво при оренді, за працівниками ВАТ «Радикал» зберігаються усі пільги при звільненні по переведенню в інші підприємства.

Щодо тверджень апелянта про проведення атестації робочих місць та не зарахування позивачу пільгового стажу після 1992 року, колегія суддів зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі по тексту - Постанова №442) та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі по тексту - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі по тексту - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку, а відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінюватись докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Отже, за результатами вперше проведеної атестації до 21.08.1997 року, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві, передбачений Списками №1 і 2.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а14.

Як вбачається з наказу про атестацію № 502 від 24.10.1994 року, посада, яку обіймав позивач - налаштувальник станків та маніпуляторів з програмним керуванням в цеху (виробництво поліуретану) віднесена до Списку № 1 із пільговим пенсійним забезпеченням. А тому при відмові у призначенні позивачу пільгової пенсії, відповідач необґрунтовано виходив з того, що довідка № 7 від 12.05.1998 року ВАТ «Поляни» не підтверджена атестацією робочого місця та відповідними первинними документами.

Щодо тверджень відповідача про невідповідність документів завірених дублікатом печатки підприємства «Радикал» Порядку підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 367 та Постанові Кабінету Міністрів України № 920 від 05.07.2006 року, колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з п. 3.1.12. Наказу МВС № 17 від 11.01.1999 року, у разі крадіжки, втрати печаток чи штампів керівники підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань або громадяни зобов'язані вжити заходів задля їх розшуку, а також негайно повідомити про це органи внутрішніх справ. Дозвіл на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів замість викрадених, загублених видається на загальних підставах після подання заяви про крадіжку, втрату, а також після опублікування в пресі повідомлення про недійсність викрадених, загублених печаток і штампів. Печатки і штампи, виготовлені замість викрадених, втрачених, повинні мати у відбитку літеру "Д" (дублікат).

З 21 лютого 2011 року (з моменту набрання чинності Наказу Міністерства внутрішніх справ України №5 "Про визнання таким, що втратив чинність, Наказу МВС від 11.01.1999 року № 17" від 11.01.2011 року) відпала необхідність в отриманні відповідного дозволу з дозвільної системи на виготовлення печаток.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до скасування Наказу МВС № 17 від 11.01.1999 року печатки з відміткою літери «Д» (дублікат) видавалися у відповідності до зазначеного наказу та мають таку ж юридичну силу як і оригінал.

Отже, доводи відповідача про відмову у призначенні позивачу пільгової пенсії з вищевказаних підстав колегія суддів знаходить безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено - 18.12.2017р.