Справа № 281/951/17
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/951/17
Провадження по справі 2-а/281/280/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року смт Лугини

Суддя Лугинського районного суду Житомирської області Гребенюк В.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Богунської райради м.Житомира до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про визнання незаконним рішення державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Управління праці та соціального захисту населення Богунської районої ради м. Житомира. Позивач просить визнати дії державного виконавця незаконними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2017 року у виконавчому провадженні № 55152138 з виконання виконавчого листа № 281/3746/14-а, виданого Лугинським районним судом Житомирської області на виконання постанови від 29.01.2015 року у справі № 281/3746/14-а, якою, окрім іншого, зобовязано УПСЗН Богунської райради м.Житомира зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 кошти, передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позов обґрунтовано тим, що за відсутності відповідного бюджетного фінансування виконання даного рішення суду шляхом нарахування відповідних сум є належним виконанням такого рішення. За вказаних обставин позивач не вбачає підстав для примусового виконання рішення суду й стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 12800,00 грн.

Позивач в судове засідання представника не направив, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надіслав до суду заяву згідно якого справу просив розглянути без участі його представника.

Відповідач в судове засідання представника не нарпавив, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причин неявки представника не повідомив.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи суд, згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, вважає можливим здійснити розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Лугинським районним судом Житомирської області у справі № 281/3746/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира, Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» Житомирська філія про визнання дій відповідачів неправомірними та зобовязання зробити перерахунок і виплату коштів 29.01.2015 року ухвалено постанову, якою, окрім іншого, зобовязано УПСЗН Богунської районної ради м.Житомира зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати, передбаченої ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісячно (з урахуванням відпрацьованого часу), із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати згідно ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 з урахуванням фактично виплачених коштів та відповідно до розрахунку, поданого Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» Житомирською філією.

На час розгляду справи, як зазначено самим позивачем в позові, виплати за постановою від 29.01.2015 у справі № 281/3746/14-а не здійснено.

14.11.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55152138 за наведеним вище виконавчим листом. Даною постановою, також, передбачено стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це, відповідно до ч. 1 ст. Закон України «Про виконавче провадження» , сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч.1 ст. 18 Закон України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обовязок ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Початок примусового виконання рішення врегульовано ст. 26 Закон України «Про виконавче провадження». Як передбачено ч. 5 даної статті, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закон України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Розмір виконавчого збору, який стягується з боржника юридичної особи за примусове виконання рішення немайнового характеру, яким є постанова від 29.01.2015 у справі № 281/3746/14-а, встановлено ч. 3 ст. 27 Закон України «Про виконавче провадження» та складає чотири мінімальні заробітні плати, яка за Законом України «Про держаний бюджет України на 2017 рік» дорівнює з 01.01.2017 року 3200,00 грн. Відповідно, виконавчий збір визначено державним виконавцем у сумі 12800,00 грн. (3200,00 (грн.) х 4 = 12800,00 (грн.)).

Частиною 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначені випадки, коли виконавчий збір не стягується, а саме: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. Субєктами щодо, яких держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, ч 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначає державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридичну особу, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Отже, наведене свідчить, що випадки, які виключають стягнення виконавчого збору до виконання постанови Лугинського районного суду Житомирської області від 29.01.2015 у справі № 281/3746/14-а застосуванню не підлягають.

З наведеного вище слідує, що отримавши заяву від стягувача державний виконавець був зобовязаний відкрити виконавче провадження та передбачити у постанові про відкриття виконавчого провадження стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому законом.

Відповідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Обовязковість судових рішень, також, встановлено ст. 14 КАС України.

При розгляді справ суди, в силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» мають застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод в п. 1 ст. 6 встановлює для кожного право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Але, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, винесеному у справі "Ромашов проти України", таке право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, звертає увагу Європейський суд з прав людини, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду". Також, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював у своїх рішеннях, що відсутність коштів не є виправданням для держав в разі невиконання рішення суду або в разі значних затримок у виконанні такого рішення. (рішення у справах "Абрамов проти України", "Жовнер проти України", "Бурдов проти Росії").

Враховуючи викладене, суд відхиляє позицію позивача щодо виконання постанови Лугинського районного суду Житомирської області від 29.01.2015 у справі № 281/3746/14-а лише шляхом нарахування коштів без здійснення виплати, як це передбачає сама постанова.

Суд, також, не може прийняти в якості належного обґрунтування позиції позивача посилання останнього на ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.08.2014 року у справах №2а-1040/09/1319 та 2024/2а-7815/11. Адже, перелічені рішення Вищого адміністративного суду України прийняті у справах щодо оскарження постанов державних виконавців про накладення штрафів і в цих справах не розглядалося питання законності відкриття виконавчого провадження.

Окрім іншого, Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не свідчать про прийняття позивачем юридичних заходів, повязаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, що передбачені КАС України й які б могли його убезпечити від відкриття виконавчого провадження та, відповідно, стягнення виконавчого збору.

За змістом ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідачем, в даному випадку, доведено правомірність своїх дій й рішень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат, визначені ст. 139 КАС України в даній справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись 2,6, 9, 77, 241-246, 295 пп 10 п. 1, пп 15.5 п. 15 Розділу VІІ «Перехідні положення»КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Гребенюк

Повне судове рішення складено: 26.12.2017 року.