Справа № 802/1461/17-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1461/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

20 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представників позивача: ОСОБА_3

ОСОБА_4

представника відповідача: Могиль Тетяни Олександрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі ГУ ДФС у Вінницькій області), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області форми «Ф» від 30.06.2017 року № 3323-13, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем: "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості" в сумі 35974,07 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року позов задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області № 33232-13 від 30.06.2017 року; стягнуто на користь ОСОБА_6 (ідент. номер НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Вінницькій області.

Не погоджуючись з даною постановою суду відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Пп. 266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Об'єкти нежитлової нерухомості-будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, це будівлі готельні, будівлі офісні, будівлі торговельні, гаражі, будівлі промислові та склади, будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки: господарські (присадибні) будівлі та інші будівлі. Оскільки позивач є власником цілісного майнового комплексу нежитлових будівель та споруд, загальною площею 2610,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а отже і платником податку на нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

В судовому засіданні, представник апелянта підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представники позивача заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та зазначили, що земельна ділянка площею 1,7194 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка надана в оренду ОСОБА_6 строком на 25 років, відноситься до земель промисловості, на підставі договору оренди землі від 07.04.2011 року, а відтак цілісний майновий комплекс нежитлових будівель та споруд, що знаходиться на вищевказаній земельній ділянці, відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-200, є будівлями промисловості та не може бути об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 05.10.2007 року ОСОБА_6 є власником майнового комплексу будівель та споруд, який придбаний нею у ТОВ "Забужанська швейна фабрика" за адресою: АДРЕСА_1.

До складу придбаного майна входить: головний корпус виробничих цехів "А", "А-1", "А-2", "а-а-4", підвал "А/під"; контрольний пункт-медпункт "Б", "б"; адміністративний корпус "В", "в", "в-1"; допоміжний склад столової "Г", "г"; підвал "Г/під"; підвал ГО "Д"; гараж "Ж", "Ж-3"; столярня-гараж "З", "з"; пожежне депо "К"; насосна "Л"; склад допоміжних матеріалів "М"; розкрійний цех "Н", "н", "Н-1"; баня-сауна "О", "о"; туалет "П" загальна площа переліченого майна складає 2610,6 кв.м.

Вважаючи, що нежитлове нерухоме майно яке належить позивачу на праві власності, змістом ст.266 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування, а позивач відповідно-платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган самостійно визначив суму грошових зобов'язань за платежем-податок на вказане майно та сформував 30.06.2017 року податкове повідомлення-рішення № 33232-13, згідно якого ОСОБА_6 визначено суму грошового зобов'язання за платежем: "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості" в сумі 35974,07 грн.

Вказані обставини визнані сторонами та суд не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № 33232-13 від 30.06.2017 року, позивач оскаржила його в судовому порядку.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що цілісний майновий комплекс, належний позивачу, відноситься до будівель промисловості, а тому не є об'єктом оподаткування, відповідно до ст.265 ПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи, виходить зі слідуючого.

Відповідно до ст. 265 Податкового Кодексу України (далі ПК України) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1п. 266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1п.266.3 ст.266 ПК України).

Підпунктом 266.3.2 п. 266.3 ст.266 ПК України встановлено, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.3.3 п. 266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

У відповідності п.п. 14.1.129 прим.1 п.14.1 ст.14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Підпунктом "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, визначено перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В свою чергу, ПК України не містить тлумачення терміну "будівлі промисловості", зо використовуються в пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Не наведено такого тлумачення і іншими нормативними актами, що діють в Україні.

Разом з тим, Національним класифікатором України ДК 009:2010, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (далі-ДК 009:2010), встановлено, що економічна діяльність-процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів», С «Переробна промисловість», О «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», Е «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Тобто, в цілях застосування норм пункту 266.2.2 статті 266.2 Кодексу промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 належать до вищезазначених секцій.

Водночас, термін промислове підприємство охоплює всі підприємства, які належать до таких галузей економічної діяльності: добувна промисловість, переробна промисловість, будівництво, електроенергія, газ, водопостачання і санітарне обслуговування, транспорт, склади і служби зв'язку (ст.1 Конвенції про допомогу у випадках виробничого травматизму від 08.07.1964 року №121).

Перероблення - це технологічний процес, виконання якого змінює форму, властивості чи склад сировини, напівфабрикатів або, в окремих випадках, готової продукції, задля отримання нової продукції.

Переробна промисловість - усі види економічної діяльності, віднесені до секції С «Переробна промисловість». До неї належать як кустарно-ремісничі промисли, так і серійне виробництво.

Відповідно до структурної класифікації видів економічної діяльності у секції С «Переробна промисловість» є розділ 14 "Виробництво одягу", що вкючає групу 14.1 "Виробництво одягу, крімс хутряного" та класи 14.12 "Виробництво робочого одягу", 14.12 "Виробництво іншого робочого одягу".

При цьому, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До групи "Будівлі промисловості та склади" (код 125) належать будівлі промислового призначення, наприклад фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції по те, що з метою застосування норм підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266.2 ПК України, при визначенні промислових підприємств необхідно дотримуватись вимог Національного класифікатора України ДК 009:2010 та Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є власником цілісного майнового комплексу нежитлових будівель та споруд загальною площею 2610,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, а саме: головний корпус виробничих цехів "А", "А-1", "А-2", "а-а-4", підвал "А/під"; контрольний пункт-медпункт "Б", "б"; адміністративний корпус "В", "в", "в-1"; допоміжний склад столової "Г", "г"; підвал "Г/під"; підвал ГО "Д"; гараж "Ж", "Ж-3"; столярня-гараж "З", "з"; пожежне депо "К"; насосна "Л"; склад допоміжних матеріалів "М"; розкрійний цех "Н", "н", "Н-1"; баня-сауна "О", "о"; туалет "П", загальною площею 2610,6 кв.м. підтверджується договором купівлі-продажу від 05.10.2007 року.

Вказане підтверджується договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, уладеного 05.10.2007 року між позивачем та ТОВ "Забужанська швейна фабрика", зареєстрованим приватним нотаріусом Ревуцьким Є.В. в реєстрі за № 1674.

Згідно реєстраційної справи про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 1,7194 га, за адресою: АДРЕСА_1, яка надана в оренду ОСОБА_6 строком на 25 років, встановлено, що вказана земельна ділянка відноситься до земель промисловості, на підставі договору оренди землі від 07.04.2011 року .

Викладені обставини вказують на те, що цілісний майновий комплекс нежитлових будівель та споруд загальною площею 2610,6 кв.м., розташований в АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві власності, є будівлею промисловості, а тому згідно з пп. 266.2.2 п 266.2 ст.266 Кодексу не являється об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Враховуючи приписи зазначених правових норм та обставини встановлені судом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача не було правових підстав для визначення грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 35974,07 грн. винесення податкового повідомлення-рішення №33232-13 від 30.06.2017 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно статті 328 КАС України.

Постанова суду буде складена в повному обсязі 29.12.17.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.