Справа № 644/6022/17
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 р. Справа № 644/6022/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Любчич Л.В. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.11.2017р. (м.Харків, суддя Шевченко С.В., повний текст складено 08.11.17) по справі № 644/6022/17

за позовом ОСОБА_1

до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання дій протиправними щодо перерахунку пенсії,

ВСТАНОВИЛА

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 року позов ОСОБА_1 до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними щодо перерахунку пенсії задоволено.

Визнано протиправними дії Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо обмеження позивачу розміру щомісячного довічного утримання 10740 грн. за період з 01-04 січня 2017 року.

Визнано протиправними дії Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, на підставі довідок апеляційного суду Харківської області №03-55/183 від 21.08.2017 року (за серпень 2015 року, виходячи з заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді 22553,30 грн.); та №03-55/184 від 21.08.2017 року (з 01 вересня 2015 року по травень 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 25515,97 грн.); №03-55/197 від 31.08.2017 року (з травня 2016 року по грудень 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 26849,17 грн.); №03-55/82 від 21.03.2017 року (з 01 грудня 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 29626,67 грн.) без обмеження граничного розміру.

Зобов'язано Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання в розмірі 84%, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання з 06.08.2015 року, виходячи з довідок апеляційного суду Харківської області №03-55/183 від 21.08.2017 року (за серпень 2015 року, виходячи з заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді 22553,30 грн.); №03-55/184 від 21.08.2017 року (з 01 вересня 2015 року по травень 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 25515,97 грн.); №03-55/197 від 31.08.2017 року (з травня 2016 року по грудень 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 26849,17 грн.); №03-55/82 від 21.03.2017 року (з 01 грудня 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 29626,67 грн.) без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 640 грн.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно зясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. З посиланням на абз.2 п.25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, п.2 ст.133 Закону України Про судоустрій і статус суддів стверджує про відсутність підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачки з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є суддею апеляційного суду Харківської області у відставці на підставі Постанови Верховної ОСОБА_2 України №636-VIII від 16.07.2015 року, перебуває на обліку в Індустріальному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримує щомісячне грошове утримання судді у розмірі 84% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

19.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою про здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання.

У січні, лютому та березні 2017 року їй було зроблено перерахунок довічного утримання з отриманням на руки у грудні 2016 року -19350, 93 грн. (без перерахунку); у січні 2017 року -19688,28 грн.; у лютому 2017 року-21917,17 грн., з березня місяця по вересень 2017 року вона отримує щомісячно 21473,44 грн.

28.03.2017 року, 22.08.2017 року, 04.09.2017 року позивач звернулася до Управління ПФУ в Індустріальному районі м. Харкова із заявою про перерахунок раніше призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання з 05.08.2015 року виходячи з розміру заробітної плати 22553, 30 грн., з 01.09.2015 року -25519,97 грн., з 01.05.2016 року -26849,97 грн., з 01.12.2016 року - 29626,67 грн.

Листом від 01.06.2017 року відповідачем було повідомлено про прийняття рішення від 18.04.2017 року про відмову у перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

21.09.2017 року позивачем було отримані рішення відповідача від 13.09.2017 року №200 та №201, якими відмовлено у перерахунку грошового утримання за заявами від 22.08.2017 року та від 04.09.2017 року.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача, позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді розрахунковою складовою є розмір грошового утримання судді, що дорівнює розміру його суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, а отже при збільшенні розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, перерахунку підлягає розмір щомісячного довічного утримання судді, для приведення його у відповідність з вимогами ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 3 статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010р. № 2453-VI передбачалось, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В подальшому Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011р. № 3668-VI до вказаної статті внесені зміни, які, зокрема передбачали зменшення щомісячного довічного грошового утримання судді були визнані неконституційними відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України врахував попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 та зазначив, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Отже, частиною третьою статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів, з урахуванням рішення Конституційного суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, встановлювалась виплата судді щомісячного грошового утримання у розмірі 80% грошового утримання працюючого судді. За кожний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки, але не більше ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зі змісту положень ч.3 ст.138 Закону № 3668-VІ вбачається, що при виплаті довічного грошового утримання судді враховуються діючи розміри грошового утримання працюючого судді. Отже, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. не пов'язує визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розміром заробітної плати, яку діючий суддя отримував до виходу у відставку.

Крім того, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання передбачений на рівні підзаконного нормативно-правового регулювання. Так, згідно з пунктами 3 і 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. № 384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 р. № 5-5), серед основних завдань і функцій Пенсійного фонду України та його органів на місцях є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати.

Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначаються відомості про заробітну плату судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Аналізуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежать від суми грошового утримання діючого судді, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, та виходячи з принципу єдності статусу суддів, у разі підвищення розміру грошового утримання діючого судді має здійснюватись перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничним розміром.

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, за ним зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, з урахуванням вимог ст.19 Конституції України, при вирішенні даного спору підлягає застосуванню діюча на час спірних правовідносин ч.3 ст.138 Закону, а отже дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії є противоправними, адже порушують права та інтереси позивача.

Виходячи з наведених вище норм права, позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у відповідності до заробітної плати, визначеною довідками апеляційного суду Харківської області №03-55/183 від 21.08.2017 року (за серпень 2015 року, виходячи з заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді 22553,30 грн.); №03-55/184 від 21.08.2017 року (з 01 вересня 2015 року по травень 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 25515,97 грн.); №03-55/197 від 31.08.2017 року (з травня 2016 року по грудень 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 26849,17 грн.); №03-55/82 від 21.03.2017 року (з 01 грудня 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 29626,67 грн.).

12 лютого 2015 року прийнято Закон України Про забезпечення права на справедливий суд №192-VIII, відповідно до якого внесено зміни до Закону України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року №2453-VI та викладено цей закон у новій редакції.

Відповідно до вищезазначених змін Закону України Про судоустрій та статус суддів питання розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці були врегульовані у ч.3 ст. 141 цього Закону, якою було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визнані неконституційними, зокрема положення частини третьої статті 141 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому, Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого ч.3 ст. 141 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

У цьому рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що він вже визнавав неконституційними положення законів України щодо зниження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позбавлення суддів можливості подальшого перерахунку розміру такого утримання; припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання на період роботи суддів у відставці на певних посадах, а також встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання (п.2 резолютивної частини рішення від 03 червня 2013 року №3-рп/2013). Незважаючи на це, Верховна ОСОБА_2 України прийняла Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213, Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №911, окремими положеннями яких звужено обсяг гарантій незалежності суддів. При цьому зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені (ч.2 ст. 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст. 8 Основного Закону України).

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом у вищезазначених справах, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон Про статус суддів від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п.6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п.6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно п.54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною відмови у здійсненні перерахунку довічного утримання та зобовязання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 судді у відставці в розмірі 84%, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання з 06.08.2015 року, виходячи з довідок апеляційного суду Харківської області №03-55/183 від 21.08.2017 року (за серпень 2015 року, виходячи з заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді 22553,30 грн.); №03-55/184 від 21.08.2017 року (з 01 вересня 2015 року по травень 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 25515,97 грн.); №03-55/197 від 31.08.2017 року (з травня 2016 року по грудень 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 26849,17 грн.); №03-55/82 від 21.03.2017 року (з 01 грудня 2016 року, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 29626,67 грн.) без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Крім того, судова колегія зауважує, що статтею 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453- УІ (IX розділ) (далі - Закон № 2453-УІ) передбачено надання суддям щорічної оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачено і ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-УІІІ (IX розділ) (далі - Закон № 1402-УІІІ) , на норми якого посилається відповідач, тобто виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер.

До того ж, відповідно до п.п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Згідно п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-УІІІ коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-УІ. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Частиною 3 статті 141 Закону № 2453-УІ, з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Колегія суддів зазначає, що матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, її виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а тому відповідно входить до структури заробітної плати судді, з якої нараховувався та був сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому незалежно від того, що така виплата не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як складова частина заробітної плати.

З наявних в матеріалах довідок, виданих Апеляційним судом Харківської області №03-55/183 та №03-55/184 від 21.08.2017 року; №03-55/197 від 31.08.2017 року; №03-55/82 від 21.03.2017 року вбачається, що виплата матеріальної допомоги, включена в оподатковуваний дохід судді, входить до фонду оплати його праці, тобто є складовою винагороди судді та з матеріальної допомоги отриманої позивачем, утримувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 19-22).

Крім того, згідно зі ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і ст.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Наведений правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 березня 2015 року у справі №21-70а15, яка в силу вимог ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, яка виплачувалася позивачці і з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відносяться до складу суддівської винагороди, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання, а тому у відповідача відсутні правові підстави для відмови позивачці у перерахунку грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги, внаслідок чого судом першої інстанції обґрунтовано зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням зазначених в довідках, виданих Апеляційним судом Харківської області №03-55/183 та №03-55/184 від 21.08.2017 року; №03-55/197 від 31.08.2017 року; №03-55/82 від 21.03.2017 року, сум матеріальної допомоги.

У Рекомендації ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці (пункт 54).

Таким чином, посилання апелянта на те, що при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання слід керуватись положеннями ст. 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", згідно з якими матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, а тому підстави для врахування її при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання відсутні, є помилковими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що отримувані позивачкою суми матеріальної допомоги, яка нараховується відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з якої були фактично нараховано та сплачено єдиний внесок, входять до складу фонду оплати праці для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, як альтернативи пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.

Натомість, відповідачі, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надали жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.11.2017р. по справі № 644/6022/17 залишити без задоволення .

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.11.2017р. по справі № 644/6022/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено та підписано 26.12.2017 р.