Справа № 825/1947/17
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року Чернігів Справа № 825/1947/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Тихоненко О.М.,
за участю секретаря Федорок К.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Тарасенка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання рішень, дій, бездіяльності неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

29.11.2017 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом (зі змінами) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:
визнання рішення, дії, бездіяльності відповідача щодо відмови позивачу у продовженні щорічної відпустки шляхом надання додаткової відпустки за весь час проходження служби неправомірними;
зобов`язання відповідача продовжити позивачу щорічну відпустку шляхом надання додаткової відпустки за весь час проходження служби;
визнання рішення, дії, бездіяльності відповідача щодо відмови позивачу у направленні на медичне обстеження і, за необхідності, лікування у лікуючого лікаря військового медичного госпіталю - неправомірними;
зобов`язання відповідача направити позивача на медичне обстеження і, за необхідності, лікування до військового медичного госпіталю ЦКГ ДПСУ;
зобов`язання відповідача виплатити належні позивачу грошові виплати у повному обсязі з врахуванням обсягів службового навантаження та розмірів грошового забезпечення;
визнання рішення, дії, бездіяльності відповідача щодо покладення на позивача обов`язків щодо постановки на військовий облік у військовому комісаріаті під час його відпустки та у вихідний день неправомірними;
визнання рішення, дії, бездіяльності відповідача щодо порушення виборчих прав позивача на відпустку як кандидата у депутати внаслідок незаконного передчасного звільнення з військової служби неправомірними.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуваючи на військовій службі, яку проходив у військовій частині НОМЕР_1 , подавав рапорти щодо продовження щорічної відпустки шляхом надання додаткової відпустки за весь час проходження служби та направлення на медичне обстеження і, за необхідності, лікування у лікуючого лікаря військового медичного госпіталю, однак отримав відмову, з якою не погоджується та зазначає, що дані рішення є неправомірними та такими, що нанесли позивачу грошову та моральну шкоду, з наступних міркувань: право на відпочинок встановлено ст. 45 Конституції України, а, зокрема, на додаткову відпустку - статтею 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.
Щодо визначення тривалості додаткової відпустки вважає, що вона має бути обрахована як за час перебування згідно наказів на посаді, що дає право на таку відпустку, так і за час фактичного виконання обов`язків такої посади без призначення на таку посаду, а відсутність такої норми у Постанові Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 порушує статті 21, 24 Конституції України щодо рівності громадян.
Право на охорону здоров`я, медичну допомогу, соціальний захист передбачено статтями 17, 49 Конституції України, Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статтею 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, вважає, що відповідачем також нанесено шкоду: належні позивачу грошові виплати були здійснені не в повному обсязі без врахування обсягів службового навантаження та розмірів грошового забезпечення; покладено обов`язки щодо постановки на військовий облік у військовому комісаріаті під час відпустки позивача та у вихідний день; порушені виборчі права позивача на відпустку як кандидата у депутати внаслідок передчасного звільнення з військової служби.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі та зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, такими, що не відповідають дійсності та не ґрунтуються на законодавстві.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивач перебував на військовій службі, яку проходив у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (Контракт від 12.10.2016) (а.с.55-56).
09.08.2017 позивачем у відповідності до підпункту «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) подано рапорт про звільнення (а.с.77).
Наказом начальника Північного регіонального управління від 18.08.2017 № 389-ОС «По особовому складу» згідно підпункту «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача звільнено з військової служби в запас.
В подальшому наказом начальника Чернігівського прикордонного загону від 23.08.2017 № 293-ос «По особовому складу» позивача виключено зі списків особового складу загону, всіх видів забезпечення (а.с.17).
З матеріалів справи вбачається, що 20.09.2017 позивачем подано рапорт на ім`я начальника Чернігівського прикордонного загону, в якому останній просить продовжити щорічну відпустку шляхом надання невикористаних за весь час несення служби додаткових відпусток відповідно до ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» (а.с.63).
25.09.2017 позивачу надана відповідь № 30/3011, якою відмовлено в задоволенні рапорту на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.64-66).
Указом Президента України від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було оголошено про проведення часткової мобілізації.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до п.17 ст.10.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Пунктом 19 ст.10.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Враховуючи вимоги вищевказаного Закону відповідачем правомірно відмовлено позивачу у продовженні щорічної відпустки шляхом надання невикористаних за весь час несення служби додаткових відпусток, а тому позовні вимоги щодо визнання рішення, дії, бездіяльності відповідача щодо відмови позивачу у продовженні щорічної відпустки шляхом надання додаткової відпустки за весь час проходження служби неправомірними та зобов`язання відповідача продовжити позивачу щорічну відпустку шляхом надання додаткової відпустки за весь час проходження служби задоволенню не підлягають.
18.09.2017 позивачем подано рапорт на ім`я Начальника Чернігівського прикордонного загону, в якому просить направити його на обстеження та в разі необхідності - лікування (а.с.67).
25.09.2017 відповідачем надана відповідь № 30/3012, якою відмовлено позивачу в задоволенні його рапорту на підставі того, що останній відповідно до наказу від 23.08.2017 № 293-ос виключений зі списків особового складу та з врахуванням виписного епікризу № 3276/380, в якому зазначені рекомендації Центрального клінічного госпіталю після обстеження (а.с.68-69).
Відповідно до пункту 14 Інструкції про порядок надання медичної допомоги у закладах охорони здоров`я Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом адміністрації Державної прикордонної служби України 11.12.2012 № 1065 особа, яка втратила право на медичне обслуговування у закладі охорони здоров`я Держприкордонслужби, знімається з обліку. Медичні документи передаються їй особисто, а перепустка до закладу охорони здоров`я Державної прикордонної служби України вилучається і знищується в установленому порядку (а.с.73-76).
Таким чином, в зв`язку зі звільненням позивача з військової служби останній втрачає право на обслуговування у медичному закладі Державної прикордонної служби України, як наслідок позовні вимоги щодо визнання рішення, дії, бездіяльності відповідача щодо відмови позивачу у направленні на медичне обстеження і, за необхідності, лікування у лікуючого лікаря військового медичного госпіталю неправомірними та зобов`язання відповідача направити позивача на медичне обстеження і, за необхідності, лікування до військового медичного госпіталю ЦКГ ДПСУ задоволенню не підлягають.
Наказом Начальника Чернігівського прикордонного загону від 23.08.2017 № 293-ос відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України позивача виключено зі списків особового складу загону, всіх видів забезпечення. У відповідності до вимог чинного законодавства зазначено виплатити: надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у розмірі 80 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; надбавку за особливі умови служби пов`язані з підвищеним ризиком для життя військовослужбовця у розмірі 15% посадового окладу; премію в розмірі 420% посадового окладу. Також зазначено, що грошова допомога на оздоровлення за 2017 рік та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році виплачено. На військовий облік направити до Семенівського РВК Чернігівської області (а.с.17).
Крім того, необхідно зазначити, що наказ від 23.08.2017 № 293-ос в частині виплати грошового забезпечення позивачем не оскаржувався.
З вищенаведеного вбачається, що позивачу здійснені всі нарахування та виплати при звільнені, що підтверджується матеріалами справи (а.с.18, 84-86).
Також в матеріалах справи наявні довідки про розмір грошового забезпечення, які також не були предметом оскарження, а отже, як наслідок, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача виплатити належні позивачу грошові виплати у повному обсязі з врахуванням обсягів службового навантаження та розмірів грошового забезпечення задоволенню не підлягають.
09.08.2017 позивачем подано рапорт Начальнику Чернігівського прикордонного загону про звільнення, в якому крім того, останній просив направити його на військовий облік до Семенівського РВК Чернігівської області (а.с.77).
Як зазначено представником відповідача в судовому засіданні на виконання даного рапорту позивачу 23.09.2017 було надіслано припис, яким запропоновано останньому з`явитися до Семенівського РВК Чернігівської області для постановлення на військовий облік.
Факт направлення даного припису позивачу останнім в судовому засіданні не заперечувався.
А отже, даний припис прийнято, в зв`язку з поданням рапорту позивачем для направлення його на військовий облік до Семенівського РВК Чернігівської області
Враховуючи вищевикладене вимога позивача про визнання рішення, дії, бездіяльності відповідача щодо покладення на позивача обов`язків щодо постановки на військовий облік у військовому комісаріаті під час його відпустки та у вихідний день неправомірними задоволенню не підлягає.
Позивачем подано рапорт у відповідності до ч.2 ст.62 Закону України «Про місцеві вибори» про надання додаткової відпустки на період передвиборчої агітації з 13.10.2015 по 23.10.2015 без збереження грошового забезпечення з додатком (а.с.78-80).
На виконання вимог Закону України «Про місцеві вибори», Закону України «Про Державний реєстр виборців», Указу Президента України від 09.09.2015 № 538/2015 «Про забезпечення проведення демократичних, чесних і прозорих місцевих виборів 25 жовтня 2015 року» та у відповідності рапорту позивача останньому була надана відпустка без збереження грошового забезпечення, що підтверджується витягом з наказу від 13.10.2015 № 271-ос (а.с.81).
Також факт перебування позивача у відпустці, як кандидата у депутати підтверджується наказом начальника Чернігівського прикордонного загону від 27.10.2015 № 284-ос, в якому зазначено: «позивача вважати таким, що прибув з відпустки без збереження грошового забезпечення» (а.с.82).
Таким чином, вимога позивача про визнання рішення, дії, бездіяльності відповідача щодо порушення виборчих прав позивача на відпустку як кандидата у депутати внаслідок незаконного передчасного звільнення з військової служби неправомірними спростовується вищезазначеним, а отже задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність своїх дій та рішень.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Керуючись статтями 168, 241,243,244-246,250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.М. Тихоненко