Справа № 804/212/17
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2017 рокусправа № 804/212/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дурасової Ю.В.

судді: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2017 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕН" до Головного управління держпраці у Дніпропетровській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 12.12.2016 року № 551/4.1-8 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтен" у розмірі 1450 грн.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що чинним законодавством не передбачено обов'язковість укладення колективного договору, відповідальності за не укладення колективного договору; під час розгляду справи не знайшло підтвердження встановлене відповідачем порушення ч. 5 ст. 80 КЗПП України щодо ненадання щорічної відпустки працівникові протягом двох років підряд, оскільки перевірка проводилася за період з січня 2015 року по жовтень 2016 року, тобто не охоплювала повні 2 роки; під час судового розгляду також з'ясовано, що при проведенні перевірки надавалося Положення про оплату праці у ТОВ «Інтен», Положення затверджене наказом від 04.01.2010 року, тому повинно бути враховано особою, що здійснювала перевірку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що при перевірці були виявлені порушення у зв'язку з чим Управління правомірно прийняло постанову накладення штрафних санкцій на ТОВ «Інтен».

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області "Про призначення комісії для проведення планової перевірки суб'єкта господарювання ТОВ "Інтен" від 28.10.2016 року № 378-ПЛ та направлення на проведення перевірки від 28.10.2016 року проведено планову перевірку ТОВ "Інтен" на предмет додержання вимог законодавства України про працю, за результатами якої складено Акт перевірки № 551/4.1-8 від 21 листопада 2016 року, відповідно до якого встановлені порушення:

- ст.11 Закону України № 322- VIII та ст.2 Закону України № 3356- XII, а саме - відсутність колективного договору на підприємстві;

- ч.5 ст. 80 Закону України № 322- VIII, а саме - ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд;

- п.4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

- ч.2 ст.97 Закону України № 322- VIII та ч.1 ст. 15 Закону України від 24.03.95 № 108/95-ВР (далі - Закон України № 108/95-ВР), а саме - відсутність документального підтвердження погодження умов оплати праці з уповноваженим на представництво трудовим колективом.

На підставі зазначеного Акта перевірки прийнято постанову про накладення штрафу від 12.12.2016 року № 551/4.1-8/420, якою на позивача накладено штраф у розмірі 1450 грн. не щодо всіх встановлених порушень, а саме за:

- відсутність колективного договору на підприємстві;

- ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд керівнику підприємства;

- за відсутність документального підтвердження погодження умов оплати праці з уповноваженим на представництво трудовим колективом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми КЗпП України, Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України "Про зайнятість населення", норми Конвенції «Про застосування принципів права на організацію і на ведення колективних договорів» від 01.07.1949 р. №98 Міжнародної організації праці, яка ратифікована Україною 14.09.1956 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно положень абз.8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п'ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати. На момент прийняття постанови мінімальна заробітна плата в Україні складала 1450 грн.

Щодо встановлених перевіркою порушень, за яким прийнято оскаржену постанову про накладення штрафних санкцій, колегія суддів апеляційної інстанції вважає зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що кількість працюючих на підприємстві ТОВ «Інтен» становить 2 особи: директор і бухгалтер.

Отже, розгляду та оцінці підлягає питання обов'язковості укладення колективного договору на малому підприємстві.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Закон України "Про колективні договори і угоди", який визначає правові засади розробки, укладення та виконання колективних договорів, колективний договір, передбачає укладення колективних договорів на добровільній основі, що відповідає нормам Конвенцій Міжнародної організації праці, які ратифіковані Україною: Конвенції №98 «Про застосування принципів права на організацію і на ведення колективних договорів» та Конвенції №154 «Про сприяння колективним переговорам».

Відповідно до ст. 3 Закон України "Про колективні договори і угоди", колективний договір укладається між роботодавцем з однієї сторони і одним або кількома профспілковими органами, а в разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом, з іншої сторони.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, відповідач мав врахувати дану норму, мав врахувати, що на підприємстві працює лише 2 особи, на підприємстві відсутні профспілковий орган, як і відсутній представник, уповноважений трудовим колективом, оскільки трудовий колектив представлений бухгалтером та директором.

Отже, обов'язковість укладення колективного договору залежить безпосередньо від самого трудового колективу.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтримує позицію суду першої інстанції, згідно якої (ст. 10, 11 КЗпП України) колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про колективні договори і угоди" колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до ст.2 цього Закону України колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.

Положення Конвенції Міжнародної організації праці від 01.07.1949р. №98 "Про застосування принципів права на організацію і ведення колективних переговорів", ратифікованої 14.09.1956 року не містить вимоги щодо обов'язковості укладення колективного договору на підприємстві.

Згідно ст.4 цієї Конвенції там, де це потрібно, вживають заходів, що відповідають умовам країни, з метою заохочення й сприяння повному розвиткові й використанню процедури ведення переговорів на добровільних засадах між підприємцями чи організаціями підприємців, з одного боку, та організаціями трудівників, з другого боку, з метою регулювання умов праці шляхом укладення колективних договорів.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Тому, чинним законодавством не передбачено положення щодо обов'язковості укладання колективного договору, відповідальності за неукладання колективного договору, а передбачено, що колективний договорі укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.

Враховуючи також відсутність суб'єктного складу для укладення колективного договору, оскільки власник та директор підприємства, є однією особою, а профспілкові чи інші уповноважені на представництво трудовим колективом органи або представники трудящих, обрані та уповноважені трудовим колективом - відсутні, відсутні підстави для накладення штрафу через відсутність колективного договору на підприємстві.

Щодо ненадання протягом двох років керівнику підприємства відпустки, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що частиною 5 ст. 80 КЗпП України передбачено, що забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що під час розгляду справи судом першої інстанції не знайшло своє підтвердження встановлене відповідачем порушення ч.5 ст. 80 КЗпП України, оскільки перевірка проводилась за період з січня 2015 року по жовтень 2016 року, тобто не охоплювала повні два роки, що не надавало підстави для висновку про ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд.

Щодо встановленого порушення - відсутності документального підтвердження погодження питань оплати праці колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Тобто, відсутність колективного договору на підприємстві не звільняє власника від документального закріплення умов оплати праці.

Слід зазначити, що при прийнятті постанови відповідачем не враховано, що Положення про оплату праці у ТОВ "Інтен" затверджено наказом позивача від 04.01.2010 року, копію якого надано 24.11.2016 року уповноваженій особі органу, що здійснював перевірку, тобто до прийняття оскарженої постанови, а тому повинно бути враховано при прийнятті постанови.

Таким чином, по суті рішення суду є правильним, тому не підлягає скасуванню.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова