Справа № 305/657/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/8219/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Коваль Т.О.

позивач: не з'явився

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2017 року (суддя Тулик І.І., м. Рахів) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення посадової особи,-

В С Т А Н О В И В:

25.04.2017 року ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та просила визнати протиправним та скасувати рішення посадової особи Управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області у призначені ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1, пенсії на загальних підставах, як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивач просила зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області призначити пенсію ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1 державної служби у відповідності до положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Закону України «Про державну службу».

Здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Закону України «Про державну службу» та провести виплату ОСОБА_2 різницю неодержаної нею пенсії в період з часу набуття права на призначення пенсії за виборною посадою до дня призначення пенсії за виборною посадою.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 серпня 2011 року позивач особисто подала до управління заяву та трудову книжку для призначення пенсії, які зареєстровано 15 серпня 2001 року за № 190. Позивач на час досягнення пенсійного віку має у наявності загальний стаж роботи 40 років, з них стажу державної служби під час роботи на виборній посаді секретарем виконкому Лазещинської сільської ради 12 років 5 місяців і 6 днів, тобто має право на призначення пенсії за виборною посадою.

Зазначає, що відповідач є органом виконавчої влади у сфері пенсійного забезпечення, який зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а відтак підставі чинного законодавства зобов'язаний призначити позивачу пенсію державної служби.

Проте, вважає, що відповідач замість призначення пенсії державної служби призначив пенсію на загальних підставах без відповідних на це умов.

Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2017 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, представник позивача оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що положенням частини 10 статті 21 Закону України «Про державну службу» встановлено, що посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, призначається пенсія відповідно до цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії.

Зазначає, що дана стаття є чинною на даний час, а на підставі Положення підпункту 11 пункту 3 статті 3 новоприйнятий Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-УІІІ не поширюється на: депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування. Тобто, згідно пункту 2 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-УІІІ визнано такими, що втратили чинність: Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що постанова Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2017 року є законною, обґрунтованою, з дослідженням та урахуванням всіх доказів та фактичних обставин по справі, винесеною з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особа, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Позивач просить призначити пенсію державного службовця у відповідності до положень Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та провести відповідний перерахунок, що є порушенням зазначеної норми та недопустимим.

Подання документів на призначення (перерахунок) пенсії здійснюється в порядку, затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846. Відповідно до п. 3 Порядку заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається до органу, що призначає пенсію.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що пенсія ОСОБА_2 призначена по віку відповідно до її заяви. Сама ОСОБА_2 не зверталася із заявою про перехід на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», а тому вважає, що з боку Управління немає незаконних дій чи бездіяльності і права ОСОБА_2 не порушувалися.

У відповідності до вимог статті 229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_2 працювала у Лазещинській сільській раді на посаді секретаря виконкому в період з 18.03.1967 року по 24.08.1979 року. Її загальний трудовий (страховий) стаж роботи на час досягнення пенсійного віку складає понад 40 років в тому числі 12 років 5 місяців та 6 днів стажу державної служби, що підтверджується довідкою № 21 виданою 02.04.2012 року виконкомом Лазещинської сільської ради та записами у трудовій книжці.

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в Рахівському районі Закарпатської області та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується довідкою № 1196 виданою 26.10.2012 року УПФУ в Рахівському районі.

Також встановлено, що ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю неодноразово зверталася до Управління ПФУ в Рахівському районі із заявами про переведення пенсії за віком на пенсію державного службовця, оскільки вона являлася посадовою особою місцевого самоврядування та працювала на виборних посадах.

Однак, позивачу було відмовлено у зв'язку із тим, що пенсійного віку позивач досягла до набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи. Крім цього, вона не перебувала на час досягнення пенсійного віку на посаді державного службовця та не виконала вимог особистого звернення.

Не погодившись із такими відмовами відповідача, ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернулася із позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії державного службовця особам, які мають не менше 10 років стажу державної служби, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, зараховуються періоди роботи в органах і на посадах, передбачених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, тобто крім роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців, зараховуються інші періоди, зокрема, робота на виборних та відповідальних посадах в партійних, комсомольських та профспілкових органах.

Відповідно до положень частини другої Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 21.05.1997 року дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (набрав чинності з дня його опублікування 11.07.2003року) право на призначення пенсії незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії надано також посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року.

Проте, суд першої інстанції також зазначив, що зазначеним Законом не передбачено поширення його норм на осіб, які не працювали в органах місцевого самоврядування в рамках дії цього Закону.

Судом встановлено, що позивач, з 18.03.1967року по 24.08.1979року обрана секретарем виконкому Лазещинської сільської ради, тобто до набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 04.07.2001 року, присяги державного службовця не приймала.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не набула статусу державного службовця чи посадової особи органу місцевого самоврядування, що прирівняні до них, відтак, права на пенсію за вислугою років державного службовця чи посадової особи органу місцевого самоврядування, що прирівняні до них згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, а також Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 04.07.2001 року ( в редакціях, що діяла на час виникнення спірних відносин) немає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на одержання пенсії державних службовців, мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

До стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії державного службовця особам, які мають не менше 10 років стажу державної служби, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, зараховуються періоди роботи в органах і на посадах, передбачених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, тобто крім роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців, зараховуються інші періоди, зокрема, робота на виборних та відповідальних посадах в партійних, комсомольських та профспілкових органах.

До 20-річного стажу, який дає право на пенсію державного службовця незалежно від місця роботи під час досягнення пенсійного віку, зараховується тільки час роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців. Категорії посад державних службовців визначені статтею 25 Закону України «Про державну службу», якою виборні та відповідальні посади в партійних, комсомольських та профспілкових органах не передбачені.

Відповідно до положень частини другої Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 21.05.1997 року дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», який набрав чинності 4 липня 2001 року, посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, призначається пенсія відповідно до цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (набрав чинності з дня його опублікування 11.07.2003) право на призначення пенсії незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії надано також посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року.

Проте, зазначеним Законом не передбачено поширення його норм на осіб, які не працювали в органах місцевого самоврядування в рамках дії цього Закону.

Також, Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування», який регулює питання пенсійного забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, набрав чинності 04.07.2001 року, а ОСОБА_2 досягла пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 та не працювала в органах місцевого самоврядування в рамках дії цього Закону, а відтак його положення на позивачку не поширюються.

Оскільки Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не має зворотної сили, то відповідна норма щодо пенсійного забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах, може бути застосована виключно до тих осіб, які досягли пенсійного віку в період дії цього закону і на них було поширено дію Закону України «Про державну службу» чи працювали на виборних посадах після цього терміну.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи.

Також, на момент виходу на пенсію позивач не працювала на посаді державного службовця, що виключає можливість призначення їй пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що ОСОБА_2 не набула статусу державного службовця чи посадової особи органу місцевого самоврядування, що прирівняні до них, відтак права на пенсію за вислугою років державного службовця чи посадової особи органу місцевого самоврядування, що прирівняні до них згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, та Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 04.07.2001 року ( в редакціях, що діяла на час виникнення спірних відносин) немає.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів відхиляє решта доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись, ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2017 року у справі № 305/657/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль
Повний текст судового рішення

складено 26.12.2017 року.