Справа № 826/13073/17
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 грудня 2017 року 13:55 № 826/13073/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А. при секретарі судового засідання Бесєді А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними дій, скасування рішення та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо складання та направлення ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення від 27 квітня 2017 року за № 1 та про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27 квітня 2017 року № 1 та про стягнення з Головного управління ДФС у м. Києві коштів у розмірі 49 897,50 грн.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Конституцію України, Податковий кодекс України, Земельний кодекс України, Цивільний кодекс України, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та зазначає, що Головним управлінням ДФС у м. Києві розраховано суму земельного податку з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідачем не надано даних з державного земельного кадастру України, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27 квітня 2017 року № 1 підлягає скасуванню.

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 та зазначив, що нарахування земельного податку з фізичних осіб ОСОБА_1, згідно з податковим повідомленням-рішенням від 27 квітня 2017 року № 1 відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки надання в найм нежилого приміщення не означає, що автоматично разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

27 квітня 2017 року Головним управлінням ДФС у м. Києві, згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України винесено податкові повідомлення-рішення форми «Ф» № 1, якими визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання в розмірі 49 897,50 грн. за платежем: земельний податок з фізичних осіб, код платежу 18010700.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно із статтею 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 ПК України встановлено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому, відповідно до пункту 287.1 статті 287 цього Кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.6 статті 287 ПК України).

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд зазначає, що обов'язок здійснювати оплату земельного податку виникає у осіб, які набули право власності на будівлю, споруду або їх частину саме з моменту реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 7 липня 2015 року у справі № 826/12388/13-а.

Як встановлено під час розгляду справи, 11 листопада 2015 року між ОСОБА_2, як дарувальником, та ОСОБА_1, як обдарованою, укладено договір дарування нежилого приміщення № 1112, а саме: адміністративного корпусу, літера «А», що знаходиться в АДРЕСА_1. Нежитлове приміщення загальною площею 558,3 кв.м.

Право власності ОСОБА_1 на нежиле приміщення підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 листопада 2015 року.

Пунктом 286.6 статті 286 ПК України встановлено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

У відповідності до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що обов'язок по нарахуванню сум земельного податку фізичним особам покладено саме на контролюючі органи, зокрема, органи державної податкової служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов'язання.

Відповідач в запереченнях на позовну заяву надає пояснення відносно того, як розраховувався земельний податок та вказує, що розрахунок здійснено, згідно даних державного земельного кадастру.

Разом з тим, суд зазначає, що для нарахування сум земельного податку фізичним особам контролюючому органу, зокрема, необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов'язання.

Проте, суду не пред'явлено документи на підтвердження правильності здійснення розрахунку земельного податку, що не дає можливості перевірити дотримання відповідачем вимог пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України, що у свою чергу, унеможливлює перевірку правильності визначення позивачу суми грошового зобов'язання, зазначених у податкових повідомленнях - рішеннях.

Також відповідачем не надано документального підтвердження, що інформація, яка використана під час розрахунку, відповідає даним, які містяться в державному земельному кадастрі.

При цьому, згідно даних Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 11 грудня 2017 року, земельна ділянка площею 1,4505 га за адресою: м. Київ, Дніпровський район, перетин вулиць Миколи Лебедєва та Червоноткацької, кадастровий номер :66:212:0037 належить на праві постійного користування земельною ділянкою Комунальному підприємству з питань будівництва житлових будинків «Житлоїнвестбуд-УКБ».

Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов'язання, визначених у податковому повідомленні-рішенні, суд приходить до висновку про протиправність дій Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо складання та направлення ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення та про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27 квітня 2017 року за № 1.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 10 грудня 2013 року № К/800/25459/13 та від 24 червня 2014 року № К/800/62298/13.

Разом з тим, суд приймає до уваги позицію відповідача, що надання в найм нежилого приміщення не означає, що автоматично разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, з 31 березня 2016 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи ОСОБА_1, а тому вказані обставини не впливають на розгляд даної адміністративної справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи, що під час розгляду справи встановлено протиправність рішення від 27 квітня 2017 року за № 1, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог також в частині стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь ОСОБА_1 безпідставно сплаченого земельного податку з фізичних осіб у розмірі 49 897,50 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо складання та направлення ОСОБА_1 податкового повідомлення- рішення від 27.04.2017 року № 1.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.04.2017 року № 1, складене Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

4. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь ОСОБА_1 безпідставно сплачений земельний податок з фізичних осіб у розмірі 49 897 (сорок дев"ять тисяч вісімсот дев"яносто сім) грн. 50 коп.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 920 (одна тисяча дев"ятсот двадцять) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А.Бояринцева

Повний текст постанови складений 22 грудня 2017 року.