Справа № 814/2103/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2103/17

Категорія: 4 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді доповідача ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.10.17р. ,прийнятої о 12.49 год. колегією суддів у складі :суддя-доповідач ОСОБА_5, суддів Мельника О.М. та Устинова І.А., по справі №814/2103/17 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства освіти і науки про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

17.10.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки та просив суд визнати протиправною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо повідомлення йому правових підстав видачі дубліката атестата про повну загальну середню освіту замість дубліката атестата про середню освіту, при розгляді його звернення до Урядової гарячої лінії від 27.09.2017 р. за № ІЛ-7336488; зобовязати Міністерство освіти і науки України повідомити йому нормативно-правовий акт, на підставі якого видано дублікат атестата про повну загальну середню освіту замість дубліката атестата про середню освіту у відповідь на звернення до Урядової гарячої лінії від 27.09.2017 р. за № ІЛ-7336488.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 р. у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною постановою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального права , та просив її скасувати та прийняти нову, якою задовольнити його адміністративний позов.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд не правильно застосував для вирішення спору ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», яку треба було застосовувати і відповідно до якої, відповідач зобовязаний повідомити апелянту суть прийнятого рішення, а у разі відмови у задоволенні вимоги повідомити мотиви відмови з посиланням на закон.

Також апелянт зазначає, що при правильному застосуванні ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», суд мав би зобовязати відповідача повідомити правові підстави видачі дубліката атестата про повну загальну середню освіту замість дубліката атестата про середню освіту.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України, але до судового засідання не зявилися, а тому суд , враховуючи , що в порядку ч.2 ст.313 КАС України ,неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, відповідно до п.2 ч 1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що у 1972 році ОСОБА_4 здобув середню освіту у Жовтневій середній школі робітничої молоді № 1.

30.04.2014 р. директор Миколаївської вечірньої школи № 1 видала позивачу дублікат атестата про повну загальну середню освіту.

27.09.2017 р. на Урядову гарячу лінію надійшло телефонне звернення ОСОБА_4: «Заявник (закінчив школу у 1972 році) висловлює прохання надати роз'яснення стосовно правомірності видачі дублікату атестату про повну середню загальну освіту замість дублікату атестату про середню загальну освіту з посиланням на нормативно-правові документи. Також висловлює прохання забезпечити порядок видачі дублікатів атестату про середню загальну освіту» (№ ІЛ-7336488, надалі - Звернення, ).

29.09.2017 р. Міністерство освіти і науки України (Департамент загальної середньої та дошкільної освіти) направило позивачу відповідь на звернення (№ 2.4-2368, надалі - Відповідь ). Згідно з відповіддю, «… питання щодо видачі документів про освіту державного зразка законодавчо чітко врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2015 № 645 та не передбачає виготовлення документів про освіту зразка УРСР … Міністерство позбавлене можливості щодо затвердження окремого зразка атестата про середню освіту випускників навчальних закладів Української РСР, оскільки дані правовідносини врегульовано вище зазначеними нормативно-правовими актами, а видані Вам документи про освіту є на сьогодні чинними».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення позову та вважає помилковими твердження апелянта , виходячи з наступного:

Відповідно до ст..15 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР розгляд заяв(клопотань) органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст.. 19 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №630 , визначено, що МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств , учтсанов та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, повязану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Як вбачається з матеріалів справи , відповідь Міністерства освіти і науки України від 29.09.2017 року №2.4-2368 була надана згідно чинного законодавства, ніяким чином не порушуючи права позивача.

У листі МОН від 29.09.2017 року №2.4-2368 чітко зазначено, що питання видачі документів про освіту державного зразка врегульовано постановою Кабінету Міністравів України від 22 липня 2015 року №645 «Про документи про загальну середню та професійно-технічну освіту державного зразка і додатки до них».

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін( див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Відповідно до ч.1-5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1-2 ст.308 КАС України ,суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає,що судом 1-ої інстанції повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права , справу розглянуто повноважним складом суду, із належним повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі , судове рішення прийнятне та підписано суддями , які зазначені у судовому рішенні .

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення , а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування чи зміни постанови суду 1-ої інстанції .

Керуючись ст. 3,6,7,242,308,309,311,п.1 ч.1 ст.315, 316,321,322,325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.10.17р.- без змін .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її підписання та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова підписана 27.12.2017 року

Головуючий

суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.