Справа № 335/9917/17(2-а/335/459/2017)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2017 року справа № 335/9917/17(2-а/335/459/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2017 року по справі № 335/9917/17 (2-а/335/459/2017) (прийнята в порядку скороченого провадження 02 листопада 2017 року, суддя: Рибалко Н.І.) за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з жовтня 2016 року;

- зобовязати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії, та виплатити заборгованість за період, починаючи з жовтня 2016 року.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 листопада 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 01.01.2016 року по 20.02.2017 року залишено без розгляду.

Позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії протиправними.

Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 виплату пенсії та виплатити заборгованість за період, починаючи з 21.02.2017 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем було порушено норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VІІ, постанови КМУ № 352 Про внесення змін до постанови КМУ від 01.10.2014 року № 509» та № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме не повідомлено про зміну місця проживання та не здійснено перереєстрацію довідки від 20.07.2016 року. Зауважено, що суд першої інстанції помилково здійснив розподіл судових витрат, а саме стягнув судовий збір на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, в той час, як останній звільнений від сплати судового збору.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

Відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 27.11.2014 ОСОБА_1 перебуває на обліку як переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО.

Відповідно до довідки ЦО УПФУ м. Запоріжжя від 05.10.2017 ОСОБА_1 нараховано пенсію з 01.01.2015 р. по 30.09.2016 р.

Відповідно до заперечень пенсійного органу, згідно інформації УПСЗН по Вознесенівському районі ЗМР, 23.09.2016 року позивачу скасовано довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № НОМЕР_1 від 27.11.2014 року.

Оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про поновлення пенсії та з огляду на скасування вказаної довідки, ОСОБА_1 з 01.10.2016 року було припинено виплату пенсії.

Визнання протиправним припинення виплати пенсії та зобовязання поновити відповідні виплати з жовтня 2016 року і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених законом, а саме статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», для припинення позивачу пенсії. В той же час, позивачем було пропущено строк звернення до суду передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України.

Постанова Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 листопада 2017 року по справі № 335/9917/17 (2-а/335/459/2017) в частині залишення без розгляду частини позовних вимог сторонами не оскаржувалась, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України колегією суддів апеляційного суду не переглядається.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон № 1058) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону № 1058 визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першої цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до норм Закону № 1058 припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону № 1058.

Оскільки виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на неправомірність таких дій відповідача, з чим погоджується колегія суддів.

Посилання заявника апеляційної скарги на постанову КМУ від 08.06.2016 року № 365 є безпідставним, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом, у звязку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку - Законом № 1058.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що пенсійним органом ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не було надано рішення, на підставі якого було припинено позивачу виплату пенсії, всупереч приписам ч. 2 ст. 77 КАС України, як і не надано рішення органу соціального захисту населення про скасування довідки позивача, що додатково свідчить про неправомірність припинення відповідних виплат позивачу.

В той же час, суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, не врахував того, що Довідкою про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про судовий збір", доданої до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір", визначено, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується, а у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги.

Водночас, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України (в редакції від 15.12.2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, станом на дату винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції органи Пенсійного фонду України були звільнені від сплати судового збору у відповідності до приписів п. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідно понесені судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині питання щодо розподілу судових витрат з прийняттям нової постанови в цій частині, в решті постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 317, ст.ст. 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2017 року по справі № 335/9917/17 (2-а/335/459/2017) в частині стягнення з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя за рахунок його бюджетних асигнувань судові витрати на користь держави скасувати та прийняти нову в цій частині, якою судові витрати по справі № 335/9917/17 (2-а/335/459/2017) компенсувати за рахунок держави.

В решті постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2017 року по справі № 335/9917/17 (2-а/335/459/2017) залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає у відповідності до приписів п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанову підписано складом суду 20 грудня 2017 року.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко