Справа № 826/1624/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 грудня 2017 року письмове провадження № 826/1624/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»
доОфісу великих платників податків ДФС
про визнання протиправними та скасування ППР

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих відповідачем по формі «Ш» № від 12.08.2016, № від 12.08.2016, № від 12.08.2016, № від 12.08.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, були прийняті з порушенням вимог діючого законодавства, зокрема, вимог статті 126 Податкового кодексу України, а відтак, є протиправними та такими, що мають бути скасовані. Просив суд розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, проти позову заперечував про що подав письмові заперечення, вважав оскаржувані податкові повідомлення-рішення законними та обґрунтованими, винесеними на підставі та на виконання норм податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

На підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент проведення судового засідання), суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Відповідачем було проведено камеральну перевірку ПАТ «Укрнафта» з питань несвоєчасної сплати авансових платежів за податковими деклараціями з податку на прибуток підприємства за період 2014-2016 роки по рішенню ДФС України про розстрочення податкового боргу, про що складено акт від 21.07.2016 № 1026/28-10-41-06/00135390, отриманий ПАТ «Укрнафта» 27.07.2016.

Не погоджуючись із висновками акта від 21.07.2016 № 1026/28-10-41-06/00135390 ПАТ «Укрнафта» були подані заперечення від 02.08.2016 № 18-33/923, які розглянуті відповідачем, про що повідомлено позивача листом від 09.08.2016 № 148/10/28-10-41-06-15.

На підставі акта від 21.07.2016 № 1026/28-10-41-06/00135390 відповідачем були прийняті податкове повідомлення-рішення по формі «Ш» № від 12.08.2016 (про застосування штрафних санкцій у розмірі 10 % на суму 21 650 280, 11 грн) та податкове повідомлення-рішення № від 12.08.2016р (про застосування штрафних санкцій у розмірі 20 % на суму 277 194 679, 62 грн.).

23.08.2016 ПАТ «Укрнафта» на адресу Державної фіскальної служби на зазначені повідомлення-рішення була подана скарга № 18-33/940 від 23.08.2016, яку Державна фіскальна служба розглянула та рішенням від 21.10.2016 № 22747/6/99-99-11-03-01-25 залишила без задоволення (рішення про результати розгляду скаргу від 21.10.2016 № 22747/6/99-99-11-03-01-25 отримане ПАТ «Укрнафта» 24.10.2016).

Також відповідачем було проведено камеральну перевірку ПАТ «УКРНАФТА» () з питань несвоєчасної сплати платежів за податковими деклараціями з податку на додану вартість за період 2015-2016 роки по рішенню ДФС України про розстрочення податкового боргу складено акт від 25.07.2016 № 1045/28-10-41-06/00135390, що був отриманий товариством 27.07.2016.

Не погоджуючись з наведеними в акті від 25.07.2016 № 1045/28-10-41-06/00135390 висновками, 02.08.2016 ПАТ «Укрнафта» на підставі п. 86.7. ст. 86 Податкового кодексу України на адресу відповідача були подані заперечення від 02.08.2016 № 18-33/923, розглянуті відповідачем, про що позивачу надано відповідь листом від 09.08.2016 № 144/10/28-10-41-06-15.

На підставі від 25.07.2016 № 1045/28-10-41-06/00135390 відповідачем прийняті податкові повідомлення рішення № від 12.08.2016 (про застосування штрафних санкцій у розмірі 10 % на суму 57 957 129, 90 грн) та податкове повідомлення-рішення № від 12.08.2016 (про застосування штрафних санкцій у розмірі 20 % на суму 390 041 969, 44 грн).

На зазначені податкові повідомлення-рішення ПАТ «Укрнафта» на адресу Державної фіскальної служби була подана скарга № 18-33/939 від 23.08.2016, яку Державна фіскальна служба розглянула та своїм рішенням від 21.10.2016 № 22748/6/99-99-11-03-01-25 залишила без задоволення (рішення про результати розгляду скарги від 21.10.2016 № 22748/6/99-99-11-03-01-25 було отримане ПАТ «Укрнафта» 24.10.2016).

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі-Кодекс), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем на підставі актів камеральних перевірок.

Відповідно до пп. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75 Кодексу камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Як підтверджується змістом актів від 25.07.2016 № 1045/28-10-41-06/00135390, 25.07.2016 № 1045/28-10-41-06/00135390 предметом камеральних перевірок, що були проведені відповідачем, стала перевірка правильності сплати позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, що не відповідає положенням пп. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75 Кодексу. Відповідно до пп. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів може бути предметом документальної перевірки.

Згідно з пп. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 Кодексу документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Про проведення як документальної планової, так і документальної позапланової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом (п. 77.4. ст. 77, п. 78.4. ст. 78 Кодексу). В той же час, відповідно до п. 76.1. ст. 76 Кодексу камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком (абз. 2 п. 76.1 ст. 76 Кодексу).

Відповідно до п. 75.1.ст. 75 Кодексу контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Враховуючи зазначене вище, проведення відповідачем не документальних, а камеральних перевірок, із включенням до предмету перевірки питань повноти та належності сплати відповідачем податків, що не може бути предметом камеральної перевірки, є порушенням вимог статей 75, 76 Кодексу. Здійснення контролюючим органом перевірки платника податків з порушенням порядку її призначення та проведення є підставою для скасування прийнятих за результатами такої перевірки рішень, на що також звертається увага судом касаційної інстанції у прийнятих ним рішеннях при поверненні матеріалів справ на новий розгляд (ухвала Вищого адміністративного суду України від 25.06.2015 К/9991/43967/12 по справі № 2а-19657/11/2670).

За результатами дослідження наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що нарахування відповідачем штрафних санкцій шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відбулося у зв'язку з несвоєчасним погашенням сум розстрочення податкового боргу по рішення ОДПС України. Так, в акті «Про результати камеральної перевірки Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (код за ) з питання несвоєчасної сплати авансових платежів за податковими деклараціями з податку на прибуток підприємства за період 2014-2016 роки по рішеннях ОДПС України про розстрочення податкового боргу» від 21.07.2016 № 1026/28-10-41-06/000135390 зазначено, що перевіркою встановлено, що в порушення п. 57.1. ст. 57 та п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI із змінами і доповненнями платником Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» було несвоєчасно сплачено до бюджету суми авансових внесків з податку на прибуток (код платежу 11021000) по податковим деклараціям за період 2014-2016 за рішеннями ОДПС України про розстрочення податкового боргу № 40 від 07.08.2015, № 41 від 07.08.2015.

В акті «Про результати камеральної перевірки Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (код за ) з питання несвоєчасної сплати авансових платежів за податковими деклараціями з податку на додану вартість за період 2015-2016 роки по рішенню ОДПС України про розстрочення податкового боргу» від 25.07.2016 № 1045/28-10-41-06/00135390 зазначено, що перевіркою встановлено, що в порушення п. 57.1. ст. 57 та п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI із змінами і доповненнями платником Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» було несвоєчасно сплачено до бюджету суми внесків з податку на додану вартість (код платежу 14010100) по податковим деклараціям за період 2015-2016 за рішенням ОДПС України про розстрочення податкового боргу № 40 від 07.08.2015.

Як підтверджується наданими позивачем доказами, 10 серпня 2015 року між ПАТ «Укрнафта» (платник податків) та Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральний офіс були укладені договори про розстрочення податкового боргу від 10.08.2015 № 40 та № 41. Підставою для укладання зазначених договорів стали прийняті Головою Державної фіскальної служби України рішення № 275 від 07.08.2015 № 276 від 07.08.2015, які були розірвані згідно з рішеннями про розстрочення податкового боргу від 06.10.2015 № № 275/с, № 276/с.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні (відповідачем не надані) рішення ОДПС № 40 від 07.08.2015, № 41 від 07.08.2015р., посилання на які наведені в актах камеральних перевірок.

Відповідно до п. 86.8. ст. 86 Кодексу, податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику (абз. 4 п. 58.1. ст.58 Кодексу). Наказом Міністерства фінансів України від 22.05.2016 № 124/28254 затверджений Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі-Порядок). Згідно п. 3 Порядку податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п. 9 Порядку до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

До оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем додані розрахунки штрафних санкцій, з яких, зокрема, вбачається, що нарахування штрафних санкцій відбувалося із посиланням на такі документи, як: рішення ОДПС про розстрочення (відстрочення) податкового боргу» (ст. 100 ПКУ), податкова декларація, уточнюючий розрахунок. За наданими запереченнями на адміністративний позов було встановлено, що на підставі рішення ОДПС про розстрочення (відстрочення) податкового боргу» (ст. 100 ПКУ), податкових декларацій, уточнюючих розрахунків відповідачем були визначені граничні строки сплати узгоджених сум грошових зобов'язань і нарахування штрафних санкцій відбулося у зв'язку із тим, що погашення таких зобов'язань було здійснено шляхом самостійного зарахування контролюючим органом грошових коштів платника в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного ПАТ «Укрнафта» у платіжних дорученнях, що були подані на виконання до банківських установ в період, за який проведено перевірку. При цьому, як підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, сплатою платником податків узгодженої суми податкового зобов'язання відповідач визнавав подання ПАТ «Укрнафта» уточнюючих розрахунків до податкових декларацій з ПДВ, на підставі яких було самостійно виправлено помилку попередніх звітних періодів і зменшено самостійно визначені суми грошового зобов'язання. На підставі уточнюючих розрахунків до декларацій з ПДВ відповідачем вносилися зміни до інтегрованої картки позивача, у тому числі шляхом врахування від'ємного значення податкового зобов'язання за одним звітний період як погашення грошового зобов'язання за інший звітний період із одночасним нараховуванням штрафних санкцій на підставі п. 126.1. ст. 126 Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам справи суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 126.1. ст. 126 Кодексу у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з п. 35.1. ст. 35 Кодексу сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Згідно з п. 38.2 ст. 38 Кодексу сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку, або банком на підставі податкової поруки.

Відповідно до ст. 87 Кодексу джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів (абз. 1 п. 87.1. ст. 87 Кодексу). Джерелом самостійної сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (абз. 2 п. 87.1. ст. 87 Кодексу). Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4 1 статті 43 цього Кодексу;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Таким чином, подання уточнюючого розрахунку не є способом сплати грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків, зарахування ж помилково та/або надміру сплачених сум в рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з інших платежів може бути здійснено лише за заявою платника податків.

Відповідно до п. 87.9. ст. 87 Кодексу у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Згідно з пп. 14.1.152 п.14.1 ст. 14 Кодексу погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Таким чином, на підставі положень п. 35.1. ст. 35, п. 38.2 ст. 38, ст. 87 та пп. 14.1.152 п.14.1 ст. 14 Кодексу суд приходить до висновку про те, що сплата і погашення податкового боргу є різними за своїм прямим визначенням у Кодексі поняттями, у зв'язку з чим зарахування контролюючим органом на підставі п. 87.9. ст. 87 Кодексу коштів платника податків в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення не є сплатою грошового зобов'язання платником податків, відповідно, не є підставою для застосування до платника податків фінансової відповідальності у формі штрафу на підставі ст. 126 Кодексу.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС (04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 11 г, ) № від 12.08.2016, № від 12.08.2016, № від 12.08.2016, № від 12.08.2016.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій