Справа № 826/5655/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 грудня 2017 року № 826/5655/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1»

до Головного управління Держпраці у Київській області

про визнання протиправною та скасування постанови №231,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (надалі - Відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №231 від 19.04.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною та необґрунтованою, оскільки прийнята на підставі акту, висновки якого є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам та чинному законодавству України.

Представник Відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що перевіркою встановлено порушення Позивачем приписів КЗпП України, а тому постанова є правомірною.

Враховую клопотання представників сторін в судовому засіданні 28.08.2017 р., Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини четвертої статті 122 КАС України (в редакції станом на серпень 2017 р.).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В С Т А Н О В И В:

Головним управлінням Держпраці у Київській області проведено перевірку додержання ТОВ «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування. За результатами перевірки складено акт від 07.04.2017 року №26-158/406.

У висновках акту перевірки зазначено, що ТОВ «БК «ЗЗБК №1» порушено вимоги ч.1 ст.170 КЗпП України працівника, що потребує за станом здоров'я надання легшої роботи, не переведено за його згодою на таку роботу відповідно до медичного висновку та не звільнено в порядку п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України виявлення відповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, яке перешкоджає продовженню даної роботи. На підставі заяви ОСОБА_1 від 18.02.2014 року видано наказ №4-к про прийняття ОСОБА_1 з 18.02.2014 року на дільницю оздоблювальних робіт підсобним робітником 2-го розряду по переводу з ТОВ «СМУ1ЗЗБК№1». Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12ААА №200768 від 20.04.2016 року виданій ОСОБА_1, наявний висновок про умови та характер праці: протипоказана важка фізична праця, вплив токсичних речовин, перебування на сонці. Відповідно до акту від 13.07.2016 року за підписами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від пропозиції щодо переведення на посади «табельника» будівельної дільниці та «комірника» складу ОСОБА_1 відмовилась. Відповідно до акту від 18.07.2016 року за підписами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від пропозиції щодо переведення на посади «табельника» будівельної дільниці та «комірника» складу ОСОБА_1 відмовилась. Відповідно до табелів обліку використання робочого часу і розрахунку заробітної плати з квітня 2016 року по березень 2017 року ОСОБА_1 займає посаду «маляр». Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. На день проведення перевірки ОСОБА_1 не переведена на легшу роботу та не звільнена у відповідності до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України.

На підставі акту перевірки прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 19.04.2017 року №231, якою на ТОВ «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» накладено штраф у розмірі 32000 грн.

Позивач не погоджується з спірним рішенням, вважаючи його протиправним, звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.11р. № 386/2011 (надалі - Положення), Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (п. 7 Положення).

Підпунктом 3 пункту 3 Положення визначено, що органи Держпраці України відповідно до покладених на них завдань здійснюють, зокрема, державний нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, встановлених частиною другої статті 265 Кодексу законів про працю України, передбачений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі - Порядок №509).

Частиною другої статті 265 Кодексу законів про працю України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

- недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу", «;Про альтернативну (невійськову) службу", «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п'ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

У відповідності до частини четвертої статті 265 Кодексу законів про працю України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до ст.170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Як вбачається з матеріалів справи Позивачем неодноразово було запропоновано ОСОБА_1 переведення на посади з урахуванням відсутності шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Від переведення на запропоновані посади ОСОБА_1 відмовилась в усній формі, про що складено відповідний акт комісією ТОВ «БК «ЗЗБК № 1».

Як вбачається зі змісту акту від 18.07.2016 р. ОСОБА_1 повідомила, що буде працювати в Товаристві виключно на посаді виконавця робіт та подала відповідну заяву про це.

Водночас, Позивачем було повідомлено про неможливість переведення на бажану посаду, оскільки посада «виконавець робіт» не відповідає кваліфікаційним вимогам. Також, посада «виконавець робіт» внесена до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими і важкими умовами праці, що унеможливлює надання пропозиції для зайняття такої посади ОСОБА_1, оскільки це не відповідає її стану здоров'я на індивідуальній програмі реабілітації.

Також, з серпня по жовтень 2016 року Позивачем неодноразово направлялись листи ОСОБА_1 з метою забезпечення її роботою, яка відповідає індивідуальній програмі реабілітації, як інваліда II групи, запропоновано переведення на посади без шкідливих факторів впливу на здоров'я, а саме: «табельника» будівельної дільниці або «комірника» складу та з проханням надати відповідь.

Будь-яких рішень остання не повідомила, у визначений спосіб не відмовилась від запропонованих посад і не надала згоду на переведення.

Отже, суд зазначає, що Позивачем було вжито необхідних заходів щодо належного виконання ст.170 та 40 КЗпП України, а саме з метою забезпечення роботою ОСОБА_1 було пропоновано посади та проведено діалог з урахуванням бажань останньої. Однак, не вчинення Позивачем фактичних дій щодо реалізації приписів вказаних статей КЗпПУ відбувалось у зв'язку з відсутністю рішення від ОСОБА_1, що в свою чергу унеможливлює вчинення подальших дій з боку товариства без порушень законних прав працівниці.

Крім цього, під час розгляду справи Голосіївським районним судом м. Києва №752/10251/16-а встановлено вищезазначені обставини та також зазначено, що в ході судового розгляду ОСОБА_1 вказала, що запропоновані їй посади передбачають шкідливі умови праці, що не відповідає стану її здоров'я, і вона бажає зайняти посаду виконавця робіт.

Однак, як зазначалось вище, посада виконавця робіт внесена до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими і важкими умовами праці, що унеможливлює надання пропозиції для зайняття такої посади, оскільки це не відповідає її стану здоров'я на індивідуальній програмі реабілітації.

Підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає порушень, до яких прийшов Відповідач та які зазначені у висновках акту перевірки ТОВ «БК ЗЗБК №1», а отже спірна постанова, яка винесена на підставі таких висновків, є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (адреса: 01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5, ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №231 від 19.04.2017 року.

3. Стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (адреса: 01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5, ) судові витрати в сумі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук