Справа № 804/7667/17
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 р. Справа № 804/7667/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Вказані податкові повідомлення - рішення видані на підставі акту перевірки №426/12-11/03342184 від 13.10.2017 року позивач не визнає, тобто не узгоджує суму штрафних санкцій, які визначені у вищевказаних повідомленнях-рішеннях та вважає, їх такими, що винесені на основі невірних висновків, які суперечать законодавству України, а тому дані повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. До таких висновків позивач виходить із того, що 04.04.2017 року ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа. Відповідно до даної ухвали введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: не нараховується неустойка (штраф, неня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Представник позивач надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, подав до суду письмові заперечення в яких просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на правомірність рішення, не заперечували проти розгляду справи у порядку письмового провадження.
Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Суд зазначає, що на момент розгляду справи в порядку письмового провадження 19.12.2017 року Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесето зміни до Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності Кодексу в редакції від 15.12.2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції Кодексу. Відтак, справу розглянуто в порядку письмового провадження керуючись КАС України в редакції від 15.12.2017 року.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. А тому, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно зясувавши всі обставини справи, обєктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що Головним управління ДФС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку Комунального підриємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» з питань своєчасності сплати узгодженої суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість за період 14.08.2012 року - 19.02.2016 року.
В результаті перевірки підприємству нарахована сума штрафної санкції у розмірі 4 503 243,77 грн.
Перевіркою термінів сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» не погодилося з висновками, викладеними в ОСОБА_1 камеральної перевірки від 13.10.2017 ку №426/12-11/03342184, та, керуючись п.п. 17.1.6 п. 17.1. ст. 17, п. 86.7. ст. 86 Податкового кодексу України, подало заперечення від 31.10.2017 року № 3746/04, якому просило скасувати даний акт камеральної перевірки повністю.
від 07.11.2017 року № НОМЕР_2 на суму 4 131 047,88 грн. про застосування штрафних санкцій у розмірі 20% за порушення строку сплати податку на додану вартість (а.с.17).
від 07.11.2017 року № НОМЕР_1 на суму 372 195,89 грн. про застосування штрафних санкцій у розмірі 10% за порушення строку сплати податку на додану вартість (а.с.20).
У відповідності до п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобовязання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановленим цим Кодексом.
Відповідно до п. 109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.109.2 ст.109 Податкового кодексу України вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до п.110.1 ст.110 Податкового кодексу України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.111.1 ст.111 Податкового кодексу України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна.
Відповідно до п.111.2 ст.111 Податкового кодексу України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Відповідальність передбачена ст. 126 Податкового кодексу України: п. 126.1. У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Як стверджується матеріалами справи, Головним управління ДФС у Дніпропетровській області проведена камеральна перевірка КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобовязання з податку на додану вартість за період з 14.08.2012 року по 19.02.2016 року.
Таким чином, на переконання суду позивачем було порушено вимоги податкового законодавства, зокрема п.57.1 п.57 Податкового кодексу України та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість Податкового кодексу України, а відтак як наслідок винесення податкових повідомлень-рішень від 07.11.2017 року № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій у розмірі 20% та № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій у розмірі 10% за порушення строку сплати податку на додану вартість; є правомірним.
Що стосується послань позивача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій у звязку із введення мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року, суд зазначає наступне.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року порушено провадження у справі №904/1525/17 про банкрутство КПТМ «Криворіжтепломережа» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Також, даною ухвалою введено процедуру розпорядження майном.
Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Однак, відповідно до ч.5 ст.19 зазначеного Закону, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Наведені норми регулюють правовідносини, що виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і заходи у зв'язку з цим спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідації з метою задоволення визнаних судом вимог кредиторів. З порушенням провадження у справі про банкрутство підприємницька діяльність боржника не припиняється, він має право укладати договори та вчиняти інші правочини. у зв'язку з чим у нього виникають права та обов'язки, виконання яких забезпечується на загальних засадах.
Враховуючи зазначене, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.
Окрім цього, суд зазначає, що нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Так, введення мораторію на задоволення вимог кредиторі в не забороняє контролюючим органам нараховувати як поточні податкові зобов'язання та штрафні (фінансові) санкції за ними, так і податкові зобов'язання, що виникли до, а виявлені після порушення провадження у справі про банкрутство платника податку, а також штрафи за їх невиконання.
Поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство. Отже, поточними кредиторами слід вважати тих кредиторів, термін виконання вимог яких до боржника настав після порушення справи про банкрутство.
За результатами податкової перевірки податкові органи можуть нарахувати як основну суму податкового зобов'язання, так і суми штрафних санкцій. Ця позиція аргументована тим, що зобов'язання по сплаті податкових зобов'язань та відповідних штрафних санкцій виникають вже після введення мораторію, і податкові органи в даному випадку є кредитором за поточними зобов'язаннями боржника.
У процедурі розпорядження майном у порядку ст.23 Закону про банкрутство вимоги до боржника мають право заявити тільки конкурсні кредитори, тобто кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство. Натомість грошові зобовязання, які виникають після порушення справи про банкрутство, безпосередньо в процедурі банкрутства, відповідно до ст. 1 Закону є поточними вимогами. На такі вимоги не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів (ч.5 ст. 19 Закону про банкрутство), тому вони погашаються в процедурах банкрутства (розпорядження майном та санації) без будь-яких обмежень. Тільки після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури поточні вимоги переходять у категорію конкурсних та повинні бути заявлені в порядку, передбаченому ст.38 Закону про банкрутство, з наступним визнанням їх судом та включенням до реєстру вимог кредиторів. У звязку з цим у разі подання кредитором заяви про визнання поточних грошових вимог у процедурі розпорядження майном суд має відмовляти в прийнятті такої заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.(Постанова Вищого господарського суду України від 18.05.2016 року у справі № 5004/407/12).
Грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п, 14.1.39 ст. 14 ПКУ).
Суд погоджується із твердженнями відповідача, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобовязань щодо сплати податків і зборів, які виникли після його введення та не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.
Таким чином, підсумовуючи наведене, суд погоджується з позицією відповідача щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, відтак вважає висновки актів перевірки обґрунтованим, а застосовані до позивача штрафи згідно оскаржуваних податкових повідомлень рішень правомірним.
Вирішуючи питання позовної давності суд виходить з наступного.
Згідно п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України предметом камеральної перевірки є своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання. П.76.3 ст.76 Податкового кодексу України визначено, що «камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу»
Таким чином, перебіг термінів позовної давності, визначений ст. 102 Податкового кодексу України для притягнення КПТМ «Криворіжтепломережа» до відповідальності, передбаченою ст.126 Податкового кодексу України згідно ухвали ДОАС від 06.08.2012 року по справі № 2а/0470/7921/12 починається 20.05.2014. Терміни позовної давності для притягнення КПТМ «Криворіжтепломережа» до відповідальності, передбаченої ст. 126 Податкового кодексу України згідно ухвали ДОАС від 06.08.2012 року по справі № 2а/0470/7921/12 та податкової декларації з податку на додану вартість N НОМЕР_3 за квітень 2014 року від 20.05.2014 року спливають 16.11.2017, 17.01.2018, 24.01.2018, 27.01.2018 року відповідно.
Тому, беручи до уваги усе вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Крім того, згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як субєкт владних повноважень, представив суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1