Справа № 816/1523/17
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1523/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю " Зоря" (надалі - позивач, ТОВ "Зоря" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головне управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області) про скасування податкових повідомлень-рішень від 01 серпня 2017 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на незгоду із висновками акту перевірки від 11 липня 2017 року № 949/16-31-14-01-10/02971386 щодо порушення ТОВ "Зоря" вимог податкового, валютного та іншого законодавства, на підставі яких ГУ ДФС у Полтавській області спірними податковими повідомленнями-рішеннями збільшено позивачу суми грошових зобовязань з податку на прибуток приватних підприємств, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, визначено пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, застосовано суми штрафних (фінансових) санкцій.

Стосовно висновків відповідача в частині заниження податку на прибуток у звязку із списанням безнадійної дебіторської заборгованості по підприємству ТОВ «Лакорт», що вплинуло на зменшення показників у рядку 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток)», позивач зауважував, що фінансовий результат до оподаткування за 2016 рік ним правомірно зменшено на суму безнадійної дебіторської заборгованості ТОВ «Лакорт», виходячи із положень пп. 14.1.11. п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, за змістом яких заборгованість вважається безнадійною після закінчення терміну позовної давності незалежно від того, чи здійснював платник податків будь-які заходи стягнення чи ні.

Також вказував на безпідставність висновку контролюючого органу про порушення позивачем абз. «б» п. 176.2. статті 176 Податкового кодексу України внаслідок невідображення суми отриманого доходу у вигляді додаткового блага при користуванні послугами мобільного звязку, та не утримання податку з доходів фізичних осіб. Зауважував, що позивачем сплачено послуги телекомунікаційного звязку ПрАТ «МТС Україна» за підприємство ТОВ «Перевальський торговий дім» в рахунок погашення кредиторської заборгованості, при цьому позивач не є податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб директора ТОВ «Перевальський торговий дім» ОСОБА_1 та головного бухгалтера товариства ОСОБА_2, які користувалися послугами телекомунікаційного звязку, оскільки не виплачував вказаним особам кошти, які є доходом. Крім того, звертав увагу на те, що без пояснень зазначених осіб неможливо достовірно становити, що використання цими особами послуг мобільного звязку не повязане із виконанням останніми своїх трудових обовязків, тобто є додатковим благом.

Відносно висновку перевірки про порушення Положення про ведення касових операцій у національній валюті України у звязку із проведенням готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 6449,75 грн, зазначав, що вказану суму готівкових коштів видано для перерахування аліментів ОСОБА_3, якою підтверджено сплату коштів квитанціями про приймання поштового переказу відділення ДП «Укрпошта», які відповідно до пп. 1.2. п. 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України є розрахунковими документами, а відтак позивачем не допущено порушень Положення про ведення касових операцій у національній валюті України. За таких обставин отримані кошти ОСОБА_3 не є додатковим благом останньої, а тому законні підстави донараховувати та утримувати з неї податок на доходи фізичних осіб у позивача були відсутні.

В частині зафіксованих порушень статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" зауважував, що ТОВ "Зоря" належним чином виконано умови зовнішньоекономічних контрактів, укладених з нерезидентами Компанією "ALFAMETALL" LLC, Азербайджан, Компанією Societe "OLYMPE BOIS", Франція та ЖСК «ОРБИТА», Азербайджан, поставлено вказаним контрагентам продукцію. Однак з вини саме нерезидентів виручка не надійшла в повному обсязі, що унеможливило її зарахування на валютний рахунок ТОВ "Зоря" у встановлений Законом строк. За таких обставин вважає, що підстави для покладення на нього відповідальності у вигляді пені в сумі 47009,04 грн, а також штрафних санкцій за порушення порядку декларування валютних цінностей у розмірі 1020 грн - відсутні.

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 12 жовтня 2017 року.

За клопотанням представника позивача провадження у справі зупинялося ухвалою суду від 12 жовтня 2017 року до судового засідання 21 листопада 2017 року 11 год. 30 хв., після поновлення провадження у справі згідно із ухвалою суду від 21 листопада 2017 року провадження у справі зупинялося ухвалою суду від 04 грудня 2017 року до судового засідання 08 грудня 2017 року 10 год. 30 хв. Ухвалою суду від 08 грудня 2017 року провадження у справі було поновлено та у судовому засіданні 08 грудня 2017 року судом оголошено перерву до 11 грудня 2017 року 12 год. 00 хв.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав клопотання про проведення судового засідання без участі представників позивача / а.с. 58, т.3/.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У письмових запереченнях, які надійшли до суду 11 жовтня 2017 року, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на висновки перевірки ТОВ "Зоря", оформленої актом від 11 липня 2017 року № 949/16-31-14-01-10/02971386.

Зазначав, що ТОВ «Зоря» в порушення пп. 134.1.1. п. 134 статті 134, пп. 139.2.1. п. 139.2 статті 139 Податкового кодексу України завищено показники у р. 2180 Звіту про фінансові результати (Ф № 2) «Інші операційні витрати» у розмірі 348 673 грн за 2016 рік внаслідок списання по рахунку 944 «Сумнівні та безнадійні борги» дебіторської заборгованості по підприємству ТОВ «Лакорт». За твердженням відповідача, під безнадійною заборгованістю, що підпадає під ознаку пп. а) пп. 14.1.11. п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, слід вважати заборгованість, за якою минув термін позовної давності у разі, якщо відповідні заходи з її стягнення не призвели до позитивних наслідків. При цьому якщо списана заборгованість не відповідає ознакам, визначеним пп. 14.1.11. п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, то у разі списання такої заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів, витрати на таке списання збільшують фінансовий результат до оподаткування. Таким чином, за висновком відповідача, ТОВ «Зоря» мало право збільшити суму витрат на списану суму заборгованості лише після створення резерву сумнівних боргів або після здійснення заходів щодо її стягнення.

Також вказував, що в ході перевірки встановлено порушення позивачем пп. 170.9.1. п. 170.9. статті 170, пп. 170.9.2. п. 170.2. статті 170, абз. «а» п. 176.2. статті 176 Податкового кодексу України з огляду на те, що підприємством не відображено суми отриманого доходу у вигляді додаткового блага при користуванні послугами мобільного звязку працівниками ТОВ «Перевальський торговий дім» ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також сум, виданих на господарські потреби ОСОБА_4, які документально не підтверджені, та з яких не утримано податок на доходи фізичних осіб.

Крім того, звертав увагу на те, що у звязку із відсутністю документів, що підтверджують витрату готівкових коштів підприємства, виданих під звіт ОСОБА_4, контролюючим органом встановлено порушення підприємством п. 3.1., 3.2., 7.39., 7.41. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637.

Зазначав, що підприємством порушено також п. 2.11., 7.37., 7.38. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні з огляду на перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів.

Зауважував, що у звязку із тим, що позивачем в порушення вищенаведених вимог Податкового кодексу України не утримано податок на доходи фізичних осіб із сум, відшкодованих працівнику згідно авансових звітів та не підтверджених документально та із сум, сплачених за послуги мобільного звязку, підприємству додаткового визначено грошове зобовязання з військового збору.

Вказував, що перевіркою також зафіксовано порушення позивачем статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" при виконанні експортних контрактів із Компанією "ALFAMETALL" LLC, Азербайджанська Республіка, Компанією Societe "OLYMPE BOIS", Франція, та ЖСК «ОРБИТА», Азербайджанська Республіка, у звязку із несвоєчасним надходженням валютної виручки. Зауважував, що в ході проведення перевірки позивачем висновки щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями по вказаним контрактам, а також сертифікати Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини не надано. Також зазначав, що позивачем порушено вимоги Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" в частині термінів та порядку декларування валютних цінностей за контрактом з ЖСК «ОРБИТА», Азербайджанська Республіка /а.с. 212 217, т. 1/.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на дату судового засідання) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності відповідача.

Згідно із частиною першою статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на дату судового засідання) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За змістом частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на дату судового засідання) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

У період з 22 травня 2017 року по 04 липня 2017 року фахівцями Головного управління ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Зоря" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 11 липня 2017 року № 949/16-31-14-01-10/02971386 (надалі по тексту акт перевірки) / а.с. 30- 73, т.1/.

Підстави та порядок перевірки позивачем не оскаржуються.

Перевіркою встановлено та в акті перевірки зафіксовано порушення ТОВ "Зоря":

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 139.2.1 п. 139.2 ст.139 Податкового кодексу України №2755-VI від 2 грудня 2010 року, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну на суму 62761 грн, в т.ч. за 2016 рік в сумі 62761 грн;

- пп. «е» пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп.164.2.11 п.164.2 ст.164, пп.170.9.1 п.170.9 ст.170, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України №2755-VI від 2 грудня 2010 року, пп.2.11 п.2, пп. 3.1., пп. 3.2 п.3, пп.7.39, пп.7.41, п.7 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3644,66 грн, в тому числі: за травень 2015 року - 122,07 грн; за липень 2015 року - 2699,85 грн; жовтень 2015 року - 234,58 грн; за листопад 2015 року - 262,84 грн; за січень 2016 року - 325,32 грн;

- пп. 129.1.3, п. 129.1 ст.129, пп.129.3.1 п.129.3 ст.129 Податкового кодексу України N2755-VI від 2 грудня 2010 року, в результаті чого нарахована пеня по податку на доходи фізичних осіб;

- пп. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп.164.2.11, п.164.2 ст.164, пп.170.9.1 п.170.9 ст.170, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України N2755-VI від 2 грудня 2010 року, в результаті чого встановлено заниження військового збору у загальній сумі 359,04 грн, в тому числі: за травень 2015 року 12,21 грн; за липень 2015 року - 269,98 грн; за жовтень 2015 року - 23,46 грн; за листопад 2015 року - 26,28 грн. ; за січень 2016 року - 27,11 грн;

- пп. 129.1.3, п. 129.1 ст.129, пп.129.3.1 п.129.3 ст.129 Податкового кодексу України N2755-VI від 2 грудня 2010 року, в результаті чого нарахована пеня по військовому збору;

- пп. « б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України N2755-VI від 2 грудня 2010 року та Порядку заповнення податкового розрахунку суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку (за формою 1ДФ), затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 № 49 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2014 за № 228/25005, в результаті подання Податкових розрахунків за формою 1-ДФ не у повному обсязі та не з достовірними даними;

- п. 3.1, 3.2, 7.39, 7.41 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637, в результаті чого встановлено проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 6449,75 грн;

- п. 2.11, 7.37, 7.38 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637, в результаті чого встановлено перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на суму 2726,66 грн;

- статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" при виконанні зовнішньоекономічних контрактів:

1) експортного контракту № 02-2014 від 27.03.2014, укладеного з нерезидентом, ЖСК «ОРБИТА» Азербайджанська Республіка - стосовно несвоєчасного надходження валютної виручки від нерезидента в сумі 2195,77 дол. США/59704,87 грн на 320 днів (за період з 16.02.2016 по 31.12.2016). Згідно акту позапланової виїзної документальної перевірки № 73/16-31-14-02-08/02971386 з питань дотримання валютного законодавства за період з 27.03.2014 по 15.02.2016, донараховано пені за порушення термінів розрахунків по даному контракту у сумі 15918,88 грн (за період з 03.11.2015 по 15.02.2016), яка сплачена до Державного бюджету України в повному обсязі;

2) експортного контракту №01-2016 від 05 лютого 2016 року, укладеного з нерезидентом, компанією Societe "OLYMPE BOIS", Франція - стосовно несвоєчасного надходження валютної виручки у сумі 855,00 євро/24301,33 грн на 171 день (за період з 14.07.2016 по 31.12.2016);

3) експортного контракту №3-2015 від 06.02.2015, укладеного з нерезидентом Компанією «ALFAMETALL, LLC, Азербайджан - стосовно несвоєчасного надходження валютної виручки у сумі 34,67 дол. США/797,19 грн на 154 дні (за період з 02.06.2015 по 02.11.2015);

- статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" у звязку з тим, що:

1) станом на 01.01.2016 ТОВ «Зоря» не подавало до Кременчуцької ОСОБА_5 у Полтавській області та Управління Нацбанку декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами та в розділі 3 пункт 5 не відобразило дебіторську заборгованість у сумі 2195,77 дол. США по експортному контракту № 02-2014 від 27.03.2014, укладеному з нерезидентом, ЖСК «ОРБИТА» Азербайджанська Республіка (Актом позапланової виїзної документальної перевірки № 73/16-31-14-02-08/02971386, проведеної у звязку з надходженням повідомлення уповноваженого банку, донараховано штрафних санкцій у розмірі 170 грн, які сплачені до Державного бюджету в повному обсязі);

2) станом на 01.04.2016, 01.07.2016, 01.10.2016 ТОВ «Зоря» подавало до Кременчуцької ОСОБА_5 у Полтавській області та Управління Нацбанку декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами та в розділі 3 пункт 5 не достовірно відобразило дебіторську заборгованість у сумі 2195,77 дол. США по експортному контракту № 02-2014 від 27.03.2014, укладеного з нерезидентом, ЖСК «ОРБИТА» Азербайджанська Республіка.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у Полтавській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 01 серпня 2017 року:

- № НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативного регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 7131,42 грн /а.с. 14, т.1/;

- № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 78451,25 грн, у тому числі за податковими зобовязаннями 62761 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 15690,25 грн /а.с. 16, т.1/;

- № НОМЕР_3, яким позивачу визначено пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, у розмірі 47009,04 грн /а.с. 18, т.1/;

- № НОМЕР_4, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020 грн /а.с. 20, т. 1/;

- № НОМЕР_5, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати, в розмірі 510 грн /а.с.22, т.1/;

- № НОМЕР_6, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб (військового збору) у розмірі 681,47 грн, у тому числі за податковим зобовязанням 359,04 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 89,76 грн та пеня 232,67 грн /а.с. 23, т.1/;

- № НОМЕР_7, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7990,44 грн, у тому числі за податковим зобовязанням 3644,66 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 1997,51 грн та пеня 2348,27 грн /а.с. 24, т.1/.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню Головного управління ДФС у Полтавській області, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 78451,25 грн, у тому числі за податковими зобовязаннями 62761 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 15690,25 грн, суд виходить з наступного.

За висновком акту перевірки позивачем порушено пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 139.2.1 п. 139.2 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну на суму 62761 грн, в т.ч. за 2016 рік в сумі 62761 грн.

В акті перевірки зазначено, що в ході проведення перевірки встановлено, що згідно регістрів бухгалтерського обліку ТОВ «Зоря» у 2016 році списано по рахунку 944 «Сумнівні та безнадійні борги» дебіторську заборгованість по підприємству ТОВ «Лакорт» у сумі 348673 грн, яка обліковувалась на початок перевіряємого періоду по журналу-ордеру 685 «Розрахунок з іншими дебіторами та кредиторами». Дана заборгованість виникла за Договором наданої поворотної допомоги від 01.01.2009 та додаткової угоди від 30.12.2010, віднесена до складу інших операційних витрат рядка 2180 Ф-2 та вплинула на зменшення показників у рядку 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності».

За твердженням контролюючого органу підприємство ТОВ «Зоря» право збільшити суму витрат на списану суму заборгованості мало лише після створення резерву сумнівних боргів або після здійснення заходів щодо її стягнення. Таким чином підприємство повинно було сформувати резерв сумнівних боргів по заборгованості ТОВ «Лакорт» в сумі 348673 грн та відобразити в додатку РІ «Різниці» до декларації з податку на прибуток за 2016 рік як збільшення фінансового результату до оподаткування на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів в розмірі 348673 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Зоря» (кредитор) та ТОВ «Лакорт» (підприємство) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги від 01.01.2009 /а.с. 119, т.1/, відповідно до умов якого Кредитор протягом року надає Підприємству поворотну фінансову допомогу для поповнення обігових коштів у розмірі 420000 грн на термін до 31 грудня 2010 року, на умовах, викладених у даному договорі (пункт 1.1. Договору). За цим Договором проценти не нараховуються і не сплачуються (пункт 2.2. Договору). Згідно із пунктом 2.3. Договору Підприємство зобовязане повернути суму поворотної фінансової допомоги (або неповернену її частину в разі дострокового погашення її частини) в останній день строку, встановленого в п. 1.1. цього договору.

Додатковою угодою про внесення змін до договору про надання фінансової допомоги від 01.01.2009, підписаною сторонами договору 30 грудня 2010 року, викладено пункт 1.1. Договору про надання фінансової допомоги від 01.01.2009 у наступній редакції : «Кредитор протягом двох років надає Підприємству поворотну фінансову допомогу для поповнення обігових коштів в розмірі 420000 грн (чотириста двадцять тисяч гривень) на термін до 30 листопада 2013 року, на умовах, викладених у даному договорі» /а.с. 120, т. 1/.

Водночас між ТОВ «Лакорт» (кредитор) та ТОВ «Зоря» (підприємство) укладено договір про надання поворотної допомоги від 01.09.2009, за умовами якого ТОВ «Лакорт» (кредитор) протягом року надає ТОВ «Зоря» (підприємству) поворотну фінансову допомогу для поповнення обігових коштів в розмірі 500 000 грн на термін до 31 грудня 2010 року на умовах, викладених в даному договорі (пункт 1.1. договору). Відповідно до пунктів 2.2., 2.3. договору за цим Договором проценти не нараховуються і не сплачуються, Підприємство зобовязане повернути суму поворотної фінансової допомоги (або неповернену її частину в разі дострокового погашення її частини) в останній день строку, встановленого в п. 1.1. цього договору. Згідно із пунктом 5.1. договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2010 року, а в частині взаємних розрахунків до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань /а.с. 221, т. 1/. За змістом додаткової угоди про внесення змін до договору про надання фінансової допомоги від 01.01.2009, підписаної сторонами договору 30 грудня 2010 року, викладено пункт 5.1. Договору про надання фінансової допомоги від 01.01.2009 у наступній редакції: «даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2015 року, а в частині взаємних розрахунків до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань».

Судом встановлено, що взаємовідносини із ТОВ «Лакорт» щодо надання (отримання) поворотної фінансової допомоги відображено позивачем на бухгалтерському рахунку 685.1 /а.с. 130 -134, т. 2/.

Станом на 01.12.2013 по рахунку 6851 рахувалася дебіторська заборгованість ТОВ «Лакорт» в сумі 368 673 грн , яка 31.12.2016 була списана як безнадійна заборгованість (по Дт рахунку 944 «Сумнівні та безнадійні борги» з Кт 685.1 «Розрахунки з іншими дебіторами та кредиторами»), що зафіксовано в акті перевірки та підтверджується карткою рахунку 685.1 /а.с. 207 т.1/.

Перевіркою встановлено та не заперечується позивачем, що списана заборгованість віднесена до складу інших операційних витрат рядка 2180 Звіту про фінансові результати та вплинула на зменшення показників у рядку 02 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» /а.с. 96 98 т. 2/.

Надаючи оцінку правомірності висновку контролюючого органу про заниження позивачем за наведених обставин податку на прибуток в сумі 62761 грн, та аналогічним доводам відповідача, суд бере до уваги наступне.

За змістом підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) обєктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, обєкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає обєкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Судом встановлено, що ТОВ «Зоря» у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік, в якій відображено дохід від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, в розмірі 13674091 грн (тобто менше 20 млн. грн.) зазначило про прийняте рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування /а.с. 96 97, т. 2/.

За таких обставин посилання контролюючого органу на порушення ТОВ «Зоря» п.п. 139.2.1 п. 139.2 ст.139 Податкового кодексу України, за змістом якого фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму витрат від списання дебіторської заборгованості, яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, понад суму резерву сумнівних боргів, є безпідставним, оскільки положення статті 139 Податкового кодексу України стосуються різниць, що виникають при формуванні резервів (забезпечень), тоді як позивачем обєкт оподаткування за 2016 рік визначено без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років) відповідно до приписів підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України, про що зазначено у податковій звітності.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованого в Міністерстві

юстиції України 28 лютого 2013 р. за № 336/22868 (надалі НП(с)БО 1) фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

Згідно із пунктом 8 розділу ІІ НП(с)БО 1 у звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.

При цьому за визначенням термінів, які містяться у пункті 3 розділу І НП(с)БО 1 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобовязань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

У відповідності до пунктів 6 -7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.12.99 N 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248 (надалі П(с)БО 16) витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Пунктом 20 П(с)БО 16 встановлено, що до інших операційних витрат включаються, зокрема, сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів.

За приписами абзацу а) підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а саме, заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Нормами Податкового кодексу України не врегульовано поняття та порядок обчислення строку позовної давності, відтак підлягають застосуванню відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу положень статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із приписами статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261).

Аналіз наведених положень Цивільного кодексу України свідчить про те, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, який за загальним правилом складає 3 роки.

За таких обставин твердження контролюючого органу в акті перевірки та відповідача у письмових запереченнях про те, що під безнадійною заборгованістю, що підпадає під ознаку пп. а) пп. 14.1.11. п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, слід вважати заборгованість, за якою минув термін позовної давності у разі, якщо відповідні заходи з її стягнення не призвели до позитивних наслідків, є безпідставним та не ґрунтується на нормах податкового і цивільного законодавства.

Натомість суд погоджується із доводами позивача про те, що в розумінні абзацу а) підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, є безнадійною заборгованістю, незалежно від того, чи здійснювалися заходи її стягнення.

В ході розгляду справи підтверджено, що 31.12.2016 позивачем списано дебіторську заборгованість ТОВ «Лакорт» за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 01.01.2009 з урахуванням додаткової угоди від 30.12.2010 в сумі 368 673 грн (по Дт рахунку 944 «Сумнівні та безнадійні борги» з Кт 685.1 «Розрахунки з іншими дебіторами та кредиторами»).

За визначенням підпункту 14.1.257. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Враховуючи те, що у договорі від 01.01.2009 між ТОВ «Лакорт» і позивачем було обумовлено, що проценти за цим договором не нараховуються і не сплачуються, суми коштів, надані позивачем ТОВ «Лакорт», відносилися до поворотної фінансової допомоги.

Суд також бере до уваги, що за умовами договору про надання поворотної фінансової допомоги від 01.01.2009 між ТОВ «Зоря» (кредитор) і ТОВ «Лакорт» (підприємство), та додаткової угоди до нього від 30.12.2010 /а.с. 119 - 120, т.1/, ТОВ «Лакорт» було зобовязане повернути суму поворотної фінансової допомоги (або неповернену її частину в разі дострокового погашення її частини) 30 листопада 2013 року.

Таким чином в силу положень статті 257, частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо стягнення заборгованості ТОВ «Лакорт» розпочався 1 грудня 2013 року та сплинув 1 грудня 2016 року. Обставин, які свідчили б про переривання такого строку позовної давності, відповідачем під час перевірки не встановлено та в ході розгляду справи не доведено.

Беручи до уваги те, що станом на 01.12.2013 по рахунку 6851 позивача рахувалася дебіторська заборгованість ТОВ «Лакорт» в сумі 368 673 грн, яка станом на 31.12.2016 не була погашена, суд приходить до висновку, що наведена заборгованість відповідала ознакам безнадійної дебіторської заборгованості, визначеним пп. а) пп. 14.1.11. п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України.

Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності, визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 № 237, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.1999 за № 725/4018 (надалі П(с)БО 10 «Дебіторська заборгованість»).

За змістом пункту 4 П(с)БО 10 «Дебіторська заборгованість» дебітори - юридичні та фізичні особи, які внаслідок минулих подій заборгували підприємству певні суми грошових коштів, їх еквівалентів або інших активів. Дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату. Безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позивної давності.

Пунктом 5 П(с)БО 10 «Дебіторська заборгованість» визначено, що дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

Відповідно до пункту 7 П(с)БО 10 «Дебіторська заборгованість» поточна дебіторська заборгованість, яка є фінансовим активом (крім придбаної заборгованості та заборгованості, призначеної для продажу), включається до підсумку балансу за чистою реалізаційною вартістю. Для визначення чистої реалізаційної вартості на дату балансу обчислюється величина резерву сумнівних боргів.

Нарахування суми резерву сумнівних боргів за звітний період відображається у звіті про фінансові результати у складі інших операційних витрат (пункт 10 П(с)БО 10 «Дебіторська заборгованість»).

Згідно із пунктом 11 П(с)БО 10 «Дебіторська заборгованість» виключення безнадійної дебіторської заборгованості з активів здійснюється з одночасним зменшенням величини резерву сумнівних боргів. У разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів безнадійна дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги списується з активів на інші операційні витрати. Сума відшкодування раніше списаної безнадійної дебіторської заборгованості включається до складу інших

операційних доходів.

Поточна дебіторська заборгованість, щодо якої створення резерву сумнівних боргів не передбачено, у разі визнання її безнадійною списується з балансу з відображенням у складі інших операційних витрат.

З аналізу наведених норм П(с)БО 10 «Дебіторська заборгованість» вбачається, що для дебіторської заборгованості, яка є фінансовим активом (до якого відноситься поворотна фінансова допомога), створення резерву сумнівних боргів є обовязковим, і виключення такої безнадійної дебіторської заборгованості з активів повинно здійснюватися з одночасним зменшенням величини резерву сумнівних боргів.

Судом встановлено, що ТОВ «Зоря» відносно заборгованості ТОВ «Лакорт» в сумі 368 673 грн резерв сумнівних боргів не створено, відтак і безнадійну дебіторську заборгованість списано без одночасного зменшення величини резерву сумнівних боргів, що визнано позивачем у позовній заяві та в ході розгляду справи, а також не заперечується відповідачем. Отже, списання безнадійної дебіторської заборгованості позивачем здійснено без дотримання відповідних вимог П(с)БО 10 «Дебіторська заборгованість».

Водночас, суд звертає увагу на те, що пунктом 11 П(с)БО 10 «Дебіторська заборгованість» передбачено, що у разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів безнадійна дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги списується з активів на інші операційні витрати, тобто визнається можливість списання безнадійної заборгованості понад резерв сумнівних боргів.

Також суд наголошує, що за визначенням термінів статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХIV (в редакції на час спірних правовідносин) активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до

отримання економічних вигод у майбутньому.

У свою чергу витрати визначаються як зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками) (пункт 3 розділу І НП(с)БО 1)

Заборгованість, визнана безнадійною, перестає відповідати критерію визнання активів у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки перехід дебіторської заборгованості до категорії безнадійної означає вибуття активу, яке призводить до зменшення власного капіталу, що, безумовно, спричиняє визнання витрат у бухгалтерському обліку.

Причому, як і у випадку зі списанням безнадійної заборгованості понад резерв сумнівних боргів, вбачається, що відображаються такі витрати в складі інших операційних (субрахунок 944), що і здійснено позивачем.

Отже, суд приходить до висновку, що ТОВ «Зоря» згідно із нормами податкового законодавства мало право віднести до складу інших операційних витрат (рядок 2180 Звіту про фінансові результати) безнадійну заборгованість ТОВ «Лакорт» в сумі 368 673 грн та, відповідно, зменшити показників у рядку 02 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, незважаючи на те, що резерв сумнівних боргів за вказаною заборгованістю не створювався.

Натомість висновок контролюючого органу і заперечення відповідача проти позову у тій частині, що право збільшити суму витрат на списану суму заборгованості позивач мав лише після створення резерву сумнівних боргів або після здійснення заходів щодо її стягнення, не ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України та законодавства, що регулює порядок бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Таким чином, в ході розгляду справи відповідачем не доведено належними і достатніми доказами, що ТОВ «Зоря» порушено пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 139.2.1 п. 139.2 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну на суму 62761 грн, в т.ч. за 2016 рік в сумі 62761 грн., а тому і збільшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств є необґрунтованим.

Відповідно до підпункту 123.1. статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість визначення позивачу податкового зобовязання з податку на прибуток, застосування штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання також є безпідставним.

Отже, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 01.08.2017 № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 78451,25 грн, у тому числі за податковими зобовязаннями 62761 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 15690,25 грн, є необґрунтованим, тобто прийнятим без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, тому підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_7 від 01 серпня 2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7990,44 грн, у тому числі за податковим зобовязанням 3644,66 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 1997,51 грн та пеня 2348,27 грн /а.с. 24, т.1/, суд виходить з наступного.

Із розрахунку сум, визначених податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_7 від 01 серпня 2017 року /а.с. 239 т.1/, змісту акту перевірки, вбачається, що підставою збільшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб послугували висновки перевірки про порушення ТОВ «Зоря» пп. «е» пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп.164.2.11 п.164.2 ст.164, пп.170.9.1 п.170.9 ст.170, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, пп.2.11 п.2, пп. 3.1., пп. 3.2 п.3, пп.7.39, пп.7.41, п.7 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3644,66 грн, в тому числі: 2 442,68 грн заниження податку з доходів фізичних осіб у вигляді додаткового блага при користування послугами мобільного звязку роумінгу, 1201,98 грн заниження податку з доходів фізичних осіб з сум, витрачених коштів, виданих на господарські потреби працівникам, які документально не підтверджені.

Так, перевіркою встановлено, що ТОВ «Зоря» сплачувало послуги телекомунікаційного звязку ПРАТ «МТС» за підприємство ТОВ «Перевальський торговий дім» в рахунок погашення кредиторської заборгованості перед ТОВ «Перевальський торговий дім» за оренду екскаватора і згідно пояснень ТОВ «Зоря» від 08.06.2017 № 82 зазначеними телекомунікаційними послугами користувалися працівники ТОВ «Перевальський торговий дім» ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тому кошти, перераховані за послуги мобільного звязку за фізичних осіб, які не є працівниками ТОВ «Зоря», є додатковим благом зазначених фізичних осіб, а тому ТОВ «Зоря» повинно було утримати податок з доходів фізичних осіб /а.с. 52 т.1/.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Перевальський торговий дім» (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди машин № 2/1 14ам від 02.01.2014, за умовами якого передано в оренду екскаватор JCB JS160W реєстраційний номер ВВ00730 та екскаватор навантажувач JCB 4 CX SITEMASTER, реєстраційний номер 10331ВВ /а.с.122 123, т.1/. Актом приймання передачі машин від 02.01.2014 підтверджено факт приймання-передачі екскаваторів /а.с. 124, т.1/.

Листом від 17.08.2015 за вих. № 17/8-15 ТОВ «Перевальський торговий дім» звернувся до позивача із проханням здійснити оплату за телекомунікаційні послуги згідно рахунку № НОМЕР_8 від 31.07.2015 за липень 2017 року ПрАТ «МТС Україна» у розмірі 13 841,85 грн в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Зоря» перед ТОВ «Перевальський торговий дім» за договором оренди машин № 2/1-14ам від 02.01.2014 /а.с. 125 т.1/.

Рахунок ПрАТ «МТС Україна» № НОМЕР_8 від 31.07.2015 на суму 13 841,85 грн /а.с. 121 т. 1/ позивачем оплачено за ТОВ «Перевальський торговий дім» 18.08.2015 року, про що свідчить банківська виписка /а.с. 126 т.1/.

Актом звірки розрахунків від 31.07.2015 між позивачем та ТОВ «Перевальський торговий дім» підтверджено наявність заборгованості у позивача у розмірі 57 500 грн /а.с. 125 т. 2/, а актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.08.2015 сторонами засвідчено зарахування вимог за зобовязаннями, внаслідок чого заборгованість позивача частково припинена і склала 43 658,15 грн (57 500 13 841,85) /а.с. 124 т. 2/.

На запит податкового органу № 1 від 07.06.2017 під час перевірки /а.с. 225 т. 1/, ТОВ «Зоря» надало лист від 08.06.2017 за вих. № 82, в якому товариство повідомило, що послугами телекомунікаційного звязку, які надавалися ПрАТ «МТС Україна» ТОВ «Перевальський торговий дім», які сплачені ТОВ «Зоря» в рахунок погашення кредиторської заборгованості перед ТОВ «Перевальський торговий дім», користувалися посадові особи вказаного підприємства, а саме: директор ОСОБА_1 та головний бухгалтер ОСОБА_2 /а.с. 226 т. 1/.

Перевіряючи правомірність висновку контролюючого органу та обґрунтованість доводів відповідача про те, що кошти, перераховані за послуги мобільного звязку за фізичних осіб, які не є працівниками ТОВ «Зоря», є додатковим благом зазначених фізичних осіб, а тому ТОВ «Зоря» повинно було утримати податок з доходів фізичних осіб, суд бере до уваги наступне.

Правовідносини стосовно справляння податку з доходів фізичних осіб регулюються розділом IV Податкового кодексу України «Податок з доходів фізичних осіб».

За змістом пункту 162.1. статті 162 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Підпунктом 14.1.180. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 164.1. статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно із підпунктом «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об'єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 цієї статті.

За приписами підпункту 168.1.1.пункту 168.1. статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно із положеннями пунктів 171.1., 171.2. статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є:

а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні;

б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

При цьому за визначенням підпункту 14.1.48. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом;

Відповідно до підпункту 14.1.47. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Суд акцентує увагу на тому, що єдиним документом, на підставі якого контролюючий орган дійшов висновку про те, що ТОВ «Зоря» є податковим агентом відносно доходу, наданого посадовим особам ТОВ «Перевальський торговий дім» - ОСОБА_1, ОСОБА_2 у вигляді додаткового блага (користування послугами телекомунікаційного звязку), були письмові пояснення ТОВ «Зоря» від 08.06.2017 за вих. № 82.

Водночас у вказаних поясненнях товариство не зазначило, з яких джерел ним отримано інформацію про те, що послугами телекомунікаційного звязку, які надавалися ПрАТ «МТС Україна» ТОВ «Перевальський торговий дім», які сплачені ТОВ «Зоря» в рахунок погашення кредиторської заборгованості перед ТОВ «Перевальський торговий дім», користувалися саме посадові особи вказаного підприємства, а саме: директор ОСОБА_1 та головний бухгалтер ОСОБА_2. Також до пояснень не було надано жодних документів на підтвердження наведених обставин (роздруківки телефонних розмов, перелік працівників ТОВ «Перевальський торговий дім», які користуються послугами зв'язку, тощо). Разом з тим контролюючим органом за відсутності документального підтвердження в акті перевірки констатовано, що послугами мобільного звязку користувалися саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Також у зазначених поясненнях товариством не наведено, в якій частині відповідними послугами користувалися вказані особи, натомість в акті перевірки без будь-яких на те підстав зроблено висновок, що сума послуг із роумінгу, якими користувався ОСОБА_1 склала 6920,93 грн, а якими користувалася ОСОБА_2 6920,93 грн.

При цьому суд звертає увагу на те, що у рахунку ПрАТ «МТС Україна» № НОМЕР_8 від 31.07.2015 на загальну суму 13 841,85 грн вартість послуг міжнародного роумінгу склала всього 6664,82 грн (без ПДВ і збору в ПФУ).

Крім того, суд наголошує, що контролюючим органом не враховано, що позивачем кошти сплачувалися не безпосередньо за фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а згідно із рахунком ПрАТ «МТС Україна», виставленим Товариству з обмеженою відповідальністю «Перевальський торговий дім», і в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Перевальський торговий дім» за договором оренди машин.

Отже, висновок контролюючого органу та доводи відповідача про те, що ТОВ «Зоря» перераховано кошти за послуги мобільного звязку, які є додатковим благом фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому ТОВ «Зоря» занижено податок на доходи фізичних осіб в сумі 2 442,68 грн внаслідок не утримання податку з доходів таких фізичних осіб, не підтверджений документально та є необґрунтованими.

Відносно висновку контролюючого органу про заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб з сум витрачених коштів, виданих на господарські потреби працівникам, які документально не підтверджені, на суму 1201,98 грн., суд зазначає наступне.

В акті перевірки встановлено, що до звітів про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, додано документи, що не в повному обсязі підтверджують витрату готівкових коштів підприємства, на загальну суму 6449,75 грн, а тому такі кошти, видані під звіт, згідно із пп. 14.1.47 п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України є додатковим благом осіб, податковим агентом відносно яких відповідно до пп. 170.9.1. п. 170.9. статті 170 Податкового кодексу України є позивач. Відповідне порушення стосувалося коштів, виданих ТОВ «Зоря» під звіт ОСОБА_4, до авансових звітів якої додано квитанції ДП Укрпошта.

Так, матеріалами справи підтверджено, що гр. ОСОБА_4 складено звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт: № ЗТ-0000006 від 20.05.2015, № ЗТ-0000007 від 06.07.2015, ЗТ-0000009 від 02.10.2015, ЗТ-0000013 від 30.11.2015, ЗТ-0000001 від 06.01.2016, ЗТ-0000002 від 13.01.2016, /а.с. 127 132 т. 1/, до яких в якості підтверджуючих документів, крім інших документів, додано квитанції ДП Укрпошта щодо грошового переказу аліментів та коштів за оплату послуг поштового звязку на загальну суму 6449,75 грн /а.с. 108 116, т. 2/, які надавалися позивачем на перевірку.

Із змісту звітів та квитанцій ДП Укрпошта вбачається, що кошти на загальну суму 6449,75 грн підзвітною особою використано шляхом їх переказу через відділення поштового звязку адресату Майхват ОСОБА_6, якій, за твердженням позивача, таким чином виплачуються аліменти, а також для оплати послуг поштового звязку.

Відповідно до підпункту 164.2.11. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України (в редакції на час спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.

У свою чергу згідно із підпунктом 165.1.11. пункту 165.1. статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу, а також суми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що виплачуються відповідно до закону працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження.

За приписами підпункту 170.9.2. пункту 170.9. статті 170 Податкового кодексу України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:

а) завершує таке відрядження;

б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Підпунктом б) підпункту 170.9.1. пункту 170.9. статті 170 Податкового кодексу України визначено, що податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Аналіз наведених норм свідчить, що кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника податку, водночас сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки (до закінчення п'ятого банківського дня), включаються до оподатковуваного доходу, і податковим агентом платника податку під час оподаткування такої суми є особа, що її видала.

За визначенням термінів у пункті 1.2. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 N 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за N 40/10320 (надалі Положення про ведення касових операцій) касові операції - операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Згідно із пунктами 3.1., 3.2. Положення про ведення касових операцій касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ( 265/95-ВР ), оформляються згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до пункту 1.2. Положення про ведення касових операцій розрахунковий документ - документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ( 265/95-ВР ), і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Аналогічне визначення розрахункового документа міститься і у статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг 6 липня 1995 року N 265/95-ВР (надалі Закон № 265/95-ВР ).

За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобовязані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обовязковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Частиною 1 статті 5 Закону № 265/95-ВР передбачено, що на період виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту або у разі тимчасового, але не більше 72 годин (7 робочих днів), відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного реєстратора розрахункових операцій.

При цьому за визначенням статті 2 Закону № 265/95-ВР розрахункова книжка - належним чином зброшурована та прошнурована книжка, зареєстрована в органах доходів і зборів, що містить номерні розрахункові квитанції, які видаються покупцям у визначених цим Законом випадках, коли не застосовуються реєстратори розрахункових операцій.

Відповідно до положень статті 8 Закону № 265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку

розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов'язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються органами доходів і зборів.

Пунктом 11.1. Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України 01.12.2000 N 614, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001 р. за N 105/5296, чинного на час спірних правовідносин (наказ втратив чинність 11.03.2016 на підставі наказу Міністерства фінансів № 13 від 21.01.2016), було встановлено, що квитанції на послуги підприємств поштового зв'язку - це розрахункові документи, бланки яких повинні виготовлятися відповідно до вимог, що затверджені наказом Державного комітету

зв'язку України від 07.12.98 N 167 "Про затвердження бланків квитанційних книжок форм N 1, N 5, N 47, N П-2, вимог щодо виготовлення та Інструкції про порядок обліку та застосування квитанційних книжок у філіалах підприємства поштового зв'язку та їхніх структурних підрозділах", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.05.99 за N 314/3607.

Наказом Міністерства інфраструктури України 13.01.2014 № 6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2014 р. за № 165/24942, визнано таким, що втратив чинність, наказ Державного комітету звязку України від 07 грудня 1998 року № 167 «Про затвердження бланків квитанційних книжок форм № 1, № 5, № 47, № П-2, вимог щодо виготовлення та Інструкції про порядок обліку та застосування квитанційних книжок у філіалах підприємства поштового звязку та їхніх структурних підрозділах», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 травня 1999 року за № 314/3607, та затверджено Інструкцію про порядок застосування, виготовлення, забезпечення та обліку розрахункових книжок оператором поштового звязку (надалі Інструкція ).

Пунктом 2.1. вказаної Інструкції визначено, що квитанції форм № 1, № 5, № 47, № П-2 є формами розрахункових книжок для оформлення розрахунків за надані послуги поштового звязку без застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Для запису прийнятих поштових переказів застосовується розрахункова книжка ф. 5, форма якої наведена в додатку 2 до цієї Інструкції (пункт 2.3. Інструкції).

Згідно із пунктом 2.6. Інструкції дані у квитанціях ф. 1, ф. 5, ф. 47, ф. П-2 записуються під копіювальний папір з метою одержання копій. Квитанція видається користувачу послуг, а копія залишається у розрахунковій книжці.

Матеріалами справи підтверджено, що до звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт: № ЗТ-0000006 від 20.05.2015, № ЗТ-0000007 від 06.07.2015, ЗТ-0000009 від 02.10.2015, ЗТ-0000013 від 30.11.2015, ЗТ-0000001 від 06.01.2016, ЗТ-0000002 від 13.01.2016, підзвітною особою ОСОБА_4 додано квитанції за формою ф. 5 про приймання поштового переказу, видані відділенням поштового звязку Кобеляки Укрпошти /а.с. 108 116 т.2/.

У листі Полтавської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 30.10.2017 № 04.1-38-265 на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_7 щодо підстав видачі вказаних квитанцій без надання розрахункового документа РРО, повідомлено, що на період проведення процедури закупівлі послуг з ремонту та обслуговування РРО Полтавською дирекцією УДППЗ «Укрпошта», переопломбування та введення в дію РРО, відповідно з вимогами діючого законодавства, відділення поштового звязку Полтавської області надавали послуги поштового звязку з використанням розрахункових книжок /а.с. 189 т. 2/.

Суд враховує, що в силу приписів частини 1 статті 5 Закону № 265/95-ВР проведення розрахункових операцій з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки дозволено на період виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту.

В акті перевірки контролюючим органом не зазначено про відсутність підстав у відділення поштового звязку м. Кобеляки видавати квитанції за формою ф.5 про приймання поштового переказу, а також не наведено зауважень до форми та змісту таких документів.

Відповідно до пункту 7.39. Положення про ведення касових операцій під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

Згідно із пунктом 7.41. Положення про ведення касових операцій під час перевірки правильності оформлення видач готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Суд зазначає, що контролюючим органом в акті перевірки не наведено обставин, що свідчили б про недостовірність доданих до звітів про використання коштів документів, або відсутність їх оригіналів, натомість за відсутності будь-якого обґрунтування не визнано квитанції Укрпошти в якості підтвердних документів щодо використання коштів.

Крім того, під час перевірки не встановлено фактів, що свідчать про те, що кошти, видані ОСОБА_4, не використано останньою, а залишено у власному розпорядженні.

Також контролюючим органом не встановлено фактів наявності суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що кошти, отримані ОСОБА_4 під звіт, в сумі 6449,75 грн, за наслідками використання яких подано звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, із квитанціями за формою ф.5 про приймання поштового переказу, не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку ОСОБА_4 згідно із підпунктом 165.1.11. пункту 165.1. статті 165 Податкового кодексу України, не є додатковим благом вказаної особи, а відтак і позивач не має статусу податкового агенту відносно зазначених коштів.

Отже, висновок контролюючого органу та твердження відповідача про те, що ТОВ «Зоря» недоутримано податку з доходів фізичних осіб в сумі 1201,98 грн із коштів, виданих під звіт ОСОБА_4, не ґрунтується на положеннях податкового та іншого законодавства.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що в ході розгляду справи не знайшли підтвердження висновки контролюючого органу про заниження ТОВ «Зоря» податку на доходи фізичних осіб в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3644,66 грн, а відтак збільшення позивачу грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб на вказану суму, із одночасним застосуванням штрафних (фінансових) санкцій та нарахуванням пені, є безпідставним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_7 від 01 серпня 2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7990,44 грн, у тому числі за податковим зобовязанням 3644,66 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 1997,51 грн та пеня 2348,27 грн /а.с. 24, т.1/ підлягає скасуванню, а позовні вимоги у відповідній частині - задоволенню.

Надаючи оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_6 від 01 серпня 2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб (військового збору) у розмірі 681,47 грн, у тому числі за податковим зобовязанням 359,04 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 89,76 грн та пеня 232,67 грн /а.с. 23, т.1/, суд виходить з наступного.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Обєктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від обєкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу (підпункти 1.1. 1.5. вказаного пункту Податкового кодексу України).

Із змісту акту перевірки та розрахунку податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_6 від 01 серпня 2017 року /а.с. 100 т.2/ вбачається, що підставою для збільшення позивачу грошового зобовязання з військового збору послугував висновок про заниження податку на доходи фізичних осіб із сум, відшкодованих працівнику згідно авансових звітів та не підтверджених документально та із сум, сплачених за послуги мобільного, у загальній сумі 3644,66 грн, у звязку з чим додатково визначено грошове зобовязання з військового збору.

Беручи до уваги те, що судом встановлено вище безпідставність та необґрунтованість висновків контролюючого органу про заниження ТОВ «Зоря» податку з доходів фізичних осіб у загальній сумі 3644,66 грн, суд приходить до висновку, що збільшення позивачу суми грошового зобовязання з військового збору із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій та нарахуванням пені є також безпідставним.

Отже, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_6 від 01 серпня 2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб (військового збору) у розмірі 681,47 грн, у тому числі за податковим зобовязанням 359,04 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 89,76 грн та пеня 232,67 грн, підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Відносно податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_5 від 01 серпня 2017 року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати, в розмірі 510 грн /а.с.22, т.1/, судом встановлено, що вказане податкове повідомлення-рішення прийнято за порушення п. 176.2. статті 176 Податкового кодексу України на підставі пункту 119.2. статті 119 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 176.2. статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремого витягу за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку;

в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку;

г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу;

ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

За приписами пункту 119.2. статті 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи не знайшли підтвердження встановлені перевіркою порушення ТОВ «Зоря» вимог податкового законодавства щодо оподаткування доходів фізичних осіб, в тому числі, щодо своєчасного та повного нарахування, утримання та сплати (перерахунку) до бюджету податку з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, а також, відповідно, подання у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу, застосування до позивача штрафу у розмірі 510 грн є безпідставним.

Отже, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_5 від 01 серпня 2017 року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати, в розмірі 510 грн, підлягає скасуванню, а позовні вимоги у відповідній частині задоволенню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативного регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 7131,42 грн., суд виходить з наступного.

Із розрахунку штрафних (фінансових санкцій) до вказаного податкового повідомлення-рішення /а.с. 15 т.1/ вбачається, що штрафні санкції у розмірі 7131,42 грн застосовано до позивача на підставі указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм по регулюванню обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95, в тому числі: 6449,75 грн за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів; 681,67 грн за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також видача готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів.

Так, в акті перевірки зафіксовано, що в порушення п. 3.1., 3.2., 7.39, 7.41. Положення про ведення касових операцій встановлено проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, а саме, до звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт: № ЗТ-0000006 від 20.05.2015, № ЗТ-0000007 від 06.07.2015, ЗТ-0000009 від 02.10.2015, ЗТ-0000013 від 30.11.2015, ЗТ-0000001 від 06.01.2016, ЗТ-0000002 від 13.01.2016 ОСОБА_4 додано квитанції ДП Укрпошта за грошовий переказ аліментів, розрахунковий документ встановленої форми та змісту відсутній, всього на суму 6449,75 грн.

Також в акті перевірки вказано, що в порушення п. 2.11., 7.37., 7.38. Положення про ведення касових операцій позивачем перевищено встановлені строки використання виданої під звіт готівки, а також видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на загальну суму 2726,66 грн (підзвітна особа ОСОБА_4С.):

- 01.10.2015 отримано 2017 грн, звіти від 02.10.2015 № 9 на суму 1329,29, від 05.10.2015 № 10 на суму 722,29 грн (порушення на суму 722,29 грн);

- 26.02.2016 отримано 1212,16 грн, звіт від 01.03.2016 № 4 на суму 1212,16 грн (порушення на суму 1212,16 грн);

- 11.04.2016 отримано 1205,61 грн , звіти від 11.04.2016 № 7 на суму 436,50 грн, від 13.04.2016 № 8 на суму 769,11 грн (порушення на суму 769,11 грн);

- 19.09.2016 отримано 1244,08 грн, звіт від 20.09.2016 № 21 на суму 1267,18 грн, отримано 20.09.2016 23,10 грн (порушення на суму 23,10 грн).

Пунктом 1 указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» 12 червня 1995 року N 436/95 (надалі указ Президента N 436/95) встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу:

- за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів - у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум (абзац 5 пункту 1);

- за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів (абзац 6 пункту 1);

Суд зауважує, що в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 до звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт: № ЗТ-0000006 від 20.05.2015, № ЗТ-0000007 від 06.07.2015, ЗТ-0000009 від 02.10.2015, ЗТ-0000013 від 30.11.2015, ЗТ-0000001 від 06.01.2016, ЗТ-0000002 від 13.01.2016 додано квитанції відділення м. Кобеляки Укрпошти за формою ф.5 про приймання поштового переказу на суму 6449,75 грн /а.с. 108 116, т.2/, які підтверджують сплату підзвітною особою коштів за дорученням підприємства.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідальність за абзацом 6 статті 1 указу Президента N 436/95 встановлено за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів. Таким чином, штраф застосовується при порушенні порядку проведення готівкових розрахунків.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про ведення касових операцій, готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

Натомість у спірних правовідносинах мала місце видача працівнику під звіт коштів, що не є платежем підприємства і не є готівковим розрахунком в розумінні норм вказаного вище Положення.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.06.2016 у справі 814/1910/15 (номер рішення в ЄДРСР 58463663).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що застосування до позивача штрафних санкцій на підставі абзацу 6 пункту 1 указу Президента N 436/95 у розмірі сплачених коштів у сумі 6449,75 грн за проведення ТОВ «Зоря» готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, на суму 6449,75 грн є необґрунтованим.

Відносно встановленого перевіркою перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також видачі готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів, суд враховує наступне.

Пунктом 2.11. Положення про ведення касових операцій передбачено, що видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України.

Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі

(господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт.

Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Водночас підпунктом 170.9.2. пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України визначено, що звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:

а) завершує таке відрядження;

б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Пунктом 2 Порядку складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 24.12.2013 № 845, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 січня 2014 р. за № 104/24881 (чинного на час спірних правовідносин, втратив чинність 06.11.2015 на підставі наказу Міністерства фінансів № 841 від 28.09.2015) також передбачено, що звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (далі - Звіт), подається до закінчення пятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів така сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання Звіту.

Дія абзаців першого та другого цього пункту поширюється також на витрати, повязані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, оплачених з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів.

За змістом пунктів 2, 3 Порядку складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.09.2015 № 841, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2015 р. за № 1248/27693 (набрав чинності 06.11.2015 ) дія цього Порядку поширюється на осіб, що видали платнику податку - фізичній особі кошти на відрядження або під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, та платників податків - фізичних осіб, які отримали такі кошти.

Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (далі - Звіт), подається до закінчення пятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів така сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або при поданні зазначеного Звіту.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.10.2015 ТОВ «Зоря» на підставі видаткового касового ордеру від 01.10.2015 /а.с. 217 т. 2/ видано ОСОБА_4 під звіт кошти у сумі 2017 грн, про використання яких підзвітною особою подано звіти від 02.10.2015 № ЗТ-0000009 на суму 1329,29, від 05.10.2015 № ЗТ-0000010 на суму 722,29 грн (всього на суму 2051,58 грн) /а.с. 218, 220, т. 2/. У звіті від 05.10.2015 № 10 на суму 722,29 грн підзвітною особою зазначено, що залишок попереднього авансу складає 687,71 грн, отримано 34,58 грн, витрачено 722,29 грн, при цьому графа «перевитрати» не заповнена. Із видаткового касового ордеру від 05.10.2015 /а.с. 219, т. 2/ вбачається, що ОСОБА_4 05.10.2015 видано кошти під звіт у сумі 34,58 грн.

Таким чином, ТОВ «Зоря» видано ОСОБА_4 кошти у сумі 34,58 грн до повного звітування нею у встановленому порядку за раніше отриману суму коштів (2017 грн), чим допущено порушення п. 2.11. Положення про ведення касових операцій.

Також судом встановлено, що 26.02.2016 ТОВ «Зоря» на підставі видаткового касового ордеру від 26.02.2016 /а.с. 221 т. 2/ видано ОСОБА_4 під звіт кошти у сумі 1212,16 грн, про використання яких підзвітною особою подано звіт від 01.03.2016 № ЗТ-0000004 на суму 1212,16 грн із підтвердними документами /а.с. 222, т. 2/.

11.04.2016 ТОВ «Зоря» на підставі видаткового касового ордеру від 11.04.2016 /а.с. 223, т.2/ видано ОСОБА_4 під звіт кошти у сумі 1205,61 грн, про використання яких підзвітною особою подано звіти від 11.04.2016 № ЗТ-0000007 на суму 436,50 грн, від 13.04.2016 № ЗТ-0000008 на суму 769,11 грн з підтвердними документами /а.с. 224 225 т.2/.

19.09.2016 ТОВ «Зоря» на підставі видаткового касового ордеру від 19.09.2016 /а.с. 226, т.2/ видано ОСОБА_4 під звіт кошти у сумі 1244,08 грн, про використання яких підзвітною особою подано звіт від 20.09.2016 № ЗТ-0000021 на суму 1267,18 грн, в якому зазначено, що перевитрата склала 23,10 грн, та до якого додано підтвердні документи /а.с. 227, т.2/. Згідно із видатковим касовим ордером від 20.09.2016 /а.с. 228, т. 2/ підприємством видано ОСОБА_4 кошти під звіт у сумі 23,10 грн.

Відповідно до частини 2 статті 1007 Цивільного кодексу України довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ТОВ «Зоря» здійснено видачу коштів ОСОБА_4 в сумі 23,10 грн на підставі видаткового касового ордеру від 20.09.2016 після звітування вказаною особою у встановленому порядку за раніше отриману суму коштів (1244,08 грн), з метою відшкодування перевитрат, у звязку з чим порушення п. 2.11. Положення про ведення касових операцій відсутні.

Відносно дотримання позивачем строків видачі готівкових коштів під звіт у наведених вище випадках, суд зауважує, що позивачем видано кошти ОСОБА_4 під звіт з метою їх переказу в якості аліментів іншим фізичним особам, тобто для виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт, при цьому звіти про використання коштів підзвітною особою подано у відповідності до вимог підпункту 170.9.2. пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому завершено виконання такої цивільно-правової дії.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивачем перевищено встановлені строки використання виданої під звіт готівки, передбачені пунктом 2.11. Положення про ведення касових операцій, оскільки зазначений пункт Положення регулює питання видачі готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, а також на всі інші виробничі (господарські) потреби, в той час як позивач в ході розгляду справи стверджував, що у спірних випадках кошти видавалися не для виробничих (господарських) потреб підприємства. Крім того, суд бере до уваги, що норми пункту 2.11. Положення про ведення касових операцій не в повній мірі узгоджуються із вимогами підпункту 170.9.2. пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України.

При цьому відповідно до підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як: презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Отже, в ході розгляду справи знайшло підтвердження порушення ТОВ «Зоря» пункту 2.11. Положення про ведення касових операцій лише в частині видачі готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на суму 34,58 грн, в іншій частині висновки контролюючого органу є необґрунтованими. За таких обставин суд приходить до висновку, що контролюючий орган мав підстави для застосування штрафних санкцій згідно із абз. 5 статті 1 указу Президента № 436/95 на суму 8,65 грн (34,58 х 25 %), в іншій частині застосування штрафу є безпідставним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 01 серпня 2017 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативного регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 7131,42 грн., підлягає скасуванню в частині застосування штрафних санкцій в сумі 7 122,77 грн, а позовні вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню. В частині застосування штрафних санкцій в розмірі 8,65 грн податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 01 серпня 2017 року є правомірним, тому позовні вимоги про його скасування у наведеній частині задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню Головного управління ДФС у Полтавській області від 01 серпня 2017 року № НОМЕР_3, яким позивачу визначено пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, у розмірі 47009,04 грн, суд виходить з наступного.

Із змісту розрахунку пені у сфері ЗЕД за порушення статті 1 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (додаток № 21 В до акту перевірки) /а.с. 19, т.1/ вбачається, що контролюючим органом нараховано позивачу пеню за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті у загальній сумі 47009,04 грн, в тому числі:

- у сумі 337,73 грн за експортним контрактом №3-2015 від 06.02.2015, укладеного з нерезидентом Компанією «ALFAMETALL, LLC, Азербайджан (граничний термін надходження виручки 01.06.2015, сума заборгованості в іноземній валюті 34,67 дол. США, кількість днів прострочення 154 дні за період з 02.06.2015 по 02.11.2015);

- у сумі 12054,07 грн - за експортним контрактом №01-2016 від 05 лютого 2016 року, укладеного з нерезидентом, Компанією Societe "OLYMPE BOIS", Франція (граничний термін надходження виручки 13.07.2016, сума заборгованості в іноземній валюті 855 євро, кількість днів прострочення 171 день за період з 14.07.2016 по 31.12.2016);

- у сумі 34617,24 грн за експортним контрактом № 02-2014 від 27.03.2014, укладеного з нерезидентом, ЖСК «ОРБИТА» Азербайджанська Республіка (граничний термін надходження виручки 02.11.2015, сума заборгованості в іноземній валюті 2195,77 дол. США, кількість днів прострочення 320 днів за період з 16.02.2016 по 31.12.2016) (період з 03.11.2015 по 15.02.2016 перевірено та за результатами перевірки, оформленої актом № 73/16-31-14-02-08/02971386 від 26.02.2016, нараховано пені у сумі 15918,88 грн).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" /у редакції, чинній на час спірних правовідносин/ виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Статтею 1 Закону також передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Пунктом 1 постанов Правління Національного банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 3 березня 2015 року N 160 (діяла у період з 04 березня 2015 року по 03 червня 2015 року включно), від 3 червня 2015 року N 354 (діяла у період з 04 червня 2015 року по 03 вересня 2015 року включно), від 3 вересня 2015 року N 581 (діяла у період з 04 вересня 2015 року по 04 грудня 2015 року включно), від 4 грудня 2015 року N 863 (діяла у період з 05 грудня 2015 року по 04 березня 2016 року включно), від 03 березня 2016 року N 140 (діяла у період з 05 березня 2016 року по 08 червня 2016 року включно), від 07 червня 2016 року N 342 (діяла у період з 09 червня 2016 року по 14 вересня 2016 року включно /в редакції до 28.07.2016/) встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2016 року № 361 (набрала чинності 29.07.2016) внесено зміни до постанови Правління Національного банку України від 07 червня 2016 року № 342 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", зокрема, у пункті 1 цифри "90" замінено цифрами "120".

Таким чином з 29 липня 2016 року граничний строк для розрахунків за операціями з експорту товарів подовжено з 90 днів до 120 днів.

Надалі пунктом 1 постанов Правління Національного банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 14 вересня 2016 року № 386 (діяла у період з 15 вересня 2016 року до 15 грудня 2016 року включно) та від 13 грудня 2016 року № 410 (набрала чинності з 16 грудня 2016 року і діяла на час спірних правовідносин) було встановлено також, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

Таким чином, розрахунки за операціями з експорту у спірний період мали здійснюватись у строки, визначені вказаними постановами Національного банку України. Перевищення зазначених строків потребувало висновку Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, яке є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Так, за змістом частин 1, 2, 3 статті 6 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Порядок віднесення операцій резидентів до зазначених у частині першій цієї статті та умови видачі висновків на перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, протягом п'яти робочих днів з дати видачі висновку, зазначеного у частині другій цієї статті, інформує Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, про видачу такого висновку.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Зоря» (продавець) та ЖСК «ОРБИТА», Азербайджан (покупець) укладено контракт №02-2014 від 27 березня 2014 року, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купляє та оплачує пиломатеріали хвойних порід (надалі продукція) згідно із додатком, що є невідємною частиною даного контракту /а.с.175-176, т.1/.

В ході виконання вказаного контракту позивачем на адресу вказаного нерезидента експортовано пилопродукцію з деревини у вигляді профільованого погонажу (з гребенями, пазами): дошка полу соснова, зрощена, 1 сорт, - 33,446 м. куб., євровагонка соснова зрощена, 1 сорт 80,066 м. куб, на загальну суму 50320,67 дол. США, що підтверджується вантажною митною декларацією від 04 серпня 2015 року № 806010001/2015/007464 /а.с. 185, т.2/.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 02.11.2015 року за експортною операцією позивача на підставі вказаного контракту рахувалася дебіторська заборгованість у сумі 2195,77 дол.США (з урахуванням переоцінки валюти), яка не погашена станом на 31.12.2016, про що свідчить картка рахунку № 362 по контрагенту ЖСК «ОРБИТА» /а.с.187-202, т.1/ та не заперечувалося представниками позивача в ході розгляду справи.

Таким чином сума валютної виручки в розмірі 2195,77 дол.США не була зарахована на рахунок позивача від нерезидента ЖСК «ОРБИТА» в межах граничного 90-денного строку.

За таких обставин висновок контролюючого органу про порушення позивачем статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" при виконанні експортного контракту №02-2014 від 27 березня 2014 року, укладеного з нерезидентом, ЖСК «ОРБИТА», у звязку із несвоєчасним надходженням валютної виручки у сумі 2195,77 дол.США/59704,87 грн, а саме, порушенням строку на кількість днів прострочення 320 днів за період з 16.02.2016 по 31.12.2016 є обґрунтованим. Враховуючи, що період з 03.11.2015 по 15.02.2016 охоплено перевіркою, за результатами якої складено акт № 73/16-31-14-02-08/02971386 від 26.02.2016 та нараховано пеню у сумі 15918,88 грн, контролюючим органом визначено пеню за період з 16.02.2016 по 31.12.2016 у сумі 34617,24 грн.

Також між ТОВ "Зоря" (постачальник) та Компанією Societe "OLYMPE BOIS", Франція (покупець) укладено контракт №01-2016 від 05 лютого 2016 року, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати товар - пиломатеріали хвойних порід (надалі - Товар), у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити його на умовах, визначених у Контракті /а.с. 180-185, т.1/.

В ході виконання вказаного контракту позивачем на адресу нерезидента Компанії Societe "OLYMPE BOIS", Франція, експортовано лісоматеріали обрізані, розпиляні уздовж, стругані, які не мають торцеві з'єднання, з сосни, завтовшки 22 мм на загальну суму 7287,39 євро, що підтверджується вантажною митною декларацією від 14 квітня 2016 року № 806010001/2016/003950 /а.с. 183-184, т.2/.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 14 липня 2016 року за експортною операцією позивача на підставі контракту №01-2016 від 05 лютого 2016 року рахувалася дебіторська заборгованість у сумі 855 євро, яка не погашена станом на 31.12.2016, про що свідчить картка рахунку № 362 по контрагенту Societe "OLYMPE BOIS" /а.с.205-206, т.1/ та не заперечувалося представниками позивача в ході розгляду справи.

Таким чином сума валютної виручки в розмірі 855 євро не була зарахована на рахунок позивача від нерезидента компанії Societe "OLYMPE BOIS" в межах граничного 90-денного строку.

За таких обставин висновок контролюючого органу про порушення позивачем статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" при виконанні експортного контракту №01-2016 від 05 лютого 2016 року, укладеного з нерезидентом, компанією Societe "OLYMPE BOIS", Франція, у звязку із несвоєчасним надходженням валютної виручки у сумі 855,00 євро/24301,33 грн, а саме, порушенням строку на 171 день з 14.07.2016 по 31.12.2016 (в межах перевіряємого періоду) є обґрунтованим.

Крім того, між ТОВ "Зоря" (продавець) та Компанією ALFAMETAL, LLC, Азербайджан (покупець) укладено контракт №3-2015 від 06 лютого 2015 року, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купляє та оплачує пиломатеріали хвойних порід (надалі продукція) згідно із додатком, що є невідємною частиною даного контракту /а.с. 177-179, т.1/.

На виконання вказаного контракту позивачем на адресу нерезидента Компанії ALFAMETAL, LLC, Азербайджан, експортовано лісоматеріали розпиляні уздовж, нестругані, які не мають торцеві зєднання, завтовшки більш як 6 мм, дошка столярна, не обрізана, на загальну суму 8360,00 дол. США, що підтверджується вантажною митною декларацією від 03 березня 2015 року № 806010001/2015/001985 /а.с. 186, т.2/.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 02.06.2015 року за експортною операцією позивача на підставі контракту рахувалася дебіторська заборгованість у сумі 34,67 дол.США, яка погашена 02.11.2015, про що свідчить картка рахунку № 362 по вказаному контрагенту /а.с.203-204, т. 1/ та не заперечувалося представниками позивача в ході розгляду справи.

Таким чином сума валютної виручки в розмірі 34,67 дол.США не була зарахована на рахунок позивача від нерезидента компанії ALFAMETAL, LLC, Азербайджан, в межах граничного 90-денного строку.

За таких обставин висновок контролюючого органу про порушення позивачем статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" при виконанні експортного контракту №3-2015 від 06.02.2015, укладеного з нерезидентом, компанією Компанією ALFAMETAL, LLC, Азербайджан, у звязку із несвоєчасним надходженням валютної виручки у сумі 34,67 дол.США /797,19 грн, а саме, порушення строку на 154 дні з 02.06.2015 по 02.11.2015 є обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 185/94 порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Враховуючи наведене, а також те, що в ході розгляду справи підтверджено порушення позивачем статті 1 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" за вказаними експортними контрактами, укладеними з нерезидентами, контролюючим органом правомірно визначено пеню у відповідності до статті 4 Закону у розмірі 47009,04 грн.

Загальний розмір нарахованої пені не перевищує суми неодержаної виручки за відповідними контрактами.

Суд також бере до уваги, що позивачем зауважень до розрахунку пені не наведено.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про відсутність підстав для нарахування йому пені, у звязку з тим, що виручка не надійшла на його рахунок у повному обсязі з вини контрагентів нерезидентів. Суд зазначає, що згідно із положеннями Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 № 185/94-ВР вказані обставини не звільняють від відповідальності резидента у разі порушення строків розрахунків в іноземній валюті.

Натомість положеннями статті 4 Закону № 185/94 визначено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується. У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх

порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

Судом встановлено, що позивач звертався із позовом до ЖСК «ОРБИТА» (Азербайджанська Республіка) про стягнення заборгованості за контрактом № 02-14 від 27.03.2014 у сумі 6 599,72 доларів США до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, постановою якого від 08 червня 2016 року прийнято справу до провадження, однак постановою від 26 вересня 2016 року припинено арбітражний розгляд справи /а.с. 214 216 т.2/. За таких обставин в силу вимог статті 4 Закону № 185/94 з прийняття до розгляду Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви ТОВ «Зоря» про стягнення з нерезидента заборгованості, строки, передбачені статтями 1 і 2 Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупинялися і пеня за їх порушення в цей період не сплачувалася, однак, враховуючи припинення провадження у справі пеня за порушення строків розрахунків підлягала сплаті за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

Доказів звернення до суду чи іншої установи, передбаченої статтею 4 Закону, щодо стягнення заборгованості з інших контрагентів - нерезидентів, позивачем не надано.

Також суд враховує, що позивачем ані під час перевірки, ані в ході розгляду справи не надано доказів отримання позитивного висновку Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо продовження строків розрахунків у сфері ЗЕД за зазначеними вище експортними контрактами.

Крім того, за приписами частин шостої та сьомої статті 6 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", якщо перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, обумовлено виникненням форс-мажорних обставин, перебіг зазначених строків зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням форс-мажорних обставин є сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов договору.

Позивачем не надано до суду документів, передбачених наведеними положеннями статті 6 Закону.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 01 серпня 2017 року № НОМЕР_3, яким позивачу визначено пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, у розмірі 47009,04 грн, прийнято Головним управлінням ДФС у Полтавській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які визначені законодавством, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, які мали значення для його прийняття.

Отже, позовні вимоги ТОВ "Зоря" в частині скасування вказаного податкового повідомлення-рішення є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню Головного управління ДФС у Полтавській області від 01 серпня 2017 року № НОМЕР_4, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020 грн, суд виходить з наступного.

Перевіркою порядку та термінів декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, згідно вимог указу Президента України від 19.06.94 №319/94 "Про невідкладні заходи, щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами" встановлено та в акті перевірки зафіксовано, що станом на 01.01.2016 ТОВ «Зоря» не подавало до Кременчуцької ОСОБА_5 у Полтавській області та Управління Нацбанку декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами та в розділі 3 пункт 5 не відобразило дебіторську заборгованість у сумі 2195,77 дол.США по експортному контракту № 02-2014 від 27.03.2014, укладеного з нерезидентом, ЖСК «ОРБИТА» Азербайджанська Республіка (Актом позапланової виїзної документальної перевірки № 73/16-31-14-02-08/02971386 проведеної у звязку з надходженням повідомлення уповноваженого банку, донараховано штрафних санкцій у розмірі 170 грн, які сплачені до Державного бюджету в повному обсязі); а також станом на 01.04.2016, 01.07.2016, 01.10.2016 ТОВ «Зоря» подавало до Кременчуцької ОСОБА_5 у Полтавській області та Управління Нацбанку декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами та в розділі 3 пункт 5 не достовірно відобразило дебіторську заборгованість у сумі 2195,77 дол.США по експортному контракту № 02-2014 від 27.03.2014, укладеного з нерезидентом, ЖСК «ОРБИТА» Азербайджанська Республіка.

Відповідно до положень статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 № 15-93 (надалі Декрет 15-93) валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Національний банк України гарантує таємницю інформації, зазначеної в пункті 1 цієї статті, відповідно до положень статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Пунктом 2 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами" №319/94 від 18.06.1994 постановлено, що суб'єктам підприємницької діяльності України, незалежно від форм власності, у десятиденний строк:

продекларувати у Національному банку України наявність (або відсутність) з визначенням сум усіх належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, в тому числі одержаних у результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України;

подати Головній державній податковій інспекції України декларацію щодо сум на їх рахунках у банках та інших іноземних фінансових установах, а також щодо сум надходжень валютних цінностей у вигляді доходів (дивідендів), одержаних у результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України.

Надалі декларування суб'єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, здійснюється щоквартально.

Судом встановлено, що спірному періоді позивачем подано до податкового органу декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.04.2016, 01.07.2016, 01.10.2016 (надалі Декларації) /а.с.67-81, т.2/.

У пункті 5 розділу ІІІ Товари (роботи, послуги), що експортовані резидентом за межі України з оплатою в іноземній валюті і за які на звітну дату не надійшли в установлені законодавством терміни валютні кошти на валютний рахунок резидента в уповноваженому банку Декларацій ТОВ «Зоря» не відобразило дебіторську заборгованість у сумі 2195,77 дол.США по експортному контракту № 02-2014 від 27.03.2014, укладеному з нерезидентом, ЖСК «ОРБИТА» Азербайджанська республіка.

За приписами пункту 2 статті 16 Декрету до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Згідно пункту 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про валютний контроль" від 8 лютого 2000 року N 49, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2000 року за N 209/4430 (надалі Положення), невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність:

- порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період;

- порушення порядку декларування - накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушенням порядку декларування є подання недостовірної інформації або перекручення даних, що відображаються у відповідній декларації, якщо такі дії свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та майна, що знаходяться за межами України.

Пунктом 3.1 вказаного Положення визначено, що санкції, передбачені статтею 2 Указу Президента України від 27 червня 1999 року N 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства", пунктом 2 статті 16 Декрету, застосовуються Національним банком до банків, інших фінансових установ та національного оператора поштового зв'язку, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України.

Зазначені норма кореспондується з положеннями пункту 3 Указу Президента України "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" № 734/99 від 27.06.1999, відповідно до якого санкції, передбачені статтею 2 цього Указу та пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", застосовуються Національним банком України до банків та інших фінансово-кредитних установ, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України. Оскарження рішень про застосування фінансових санкцій здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до пп. 14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.265 п.14.1 ст.14 ПКУ).

Згідно із підпунктом 19-1.1.34 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 58.2 статті 58 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Враховуючи наведене, а також те, що позивачем допущено порушення порядку декларування про валютні операції у декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.04.2016, 01.04.2016 та 01.10.2016, контролюючий орган мав правові підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020 грн (340 (20 неоподатковуваних мінімумів доходів) громадян х 3).

Факт зазначеного порушення позивачем в ході розгляду справи не спростовано.

Отже, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 01 серпня 2017 року № НОМЕР_4, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020 грн, прийнято Головним управлінням ДФС у Полтавській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які визначені законодавством, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, які мали значення для його прийняття.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Зоря" в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Зоря підлягають задоволенню в частині скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Полтавській області від 01 серпня 2017 року: № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 78451,25 грн, у тому числі за податковими зобовязаннями 62761 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 15690,25 грн; № НОМЕР_6, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб (військового збору) у розмірі 681,47 грн, у тому числі за податковим зобовязанням 359,04 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 89,76 грн та пеня 232,67 грн; № НОМЕР_7, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7990,44 грн, у тому числі за податковим зобовязанням 3644,66 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 1997,51 грн та пеня 2348,27 грн; № НОМЕР_5, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати, в розмірі 510 грн., а також № НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативного регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 7131,42 грн в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 7 122,77 грн.

У частині скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Полтавській області від 01 серпня 2017 року: № НОМЕР_3, яким позивачу визначено пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, у розмірі 47009,04 грн; № НОМЕР_4, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020 грн; № НОМЕР_1 в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 8,65 грн позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини 3 статті 139 Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Беручи до уваги те, що ТОВ «Зоря» при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 2141,91 грн, при цьому судовий збір підлягав сплаті у розмірі 2141,90 грн (1,5 % від розміру позовних вимог), і суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, сума судових витрат, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, складає 1421,34 грн.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7 10, 77, 90, 241 246, частиною 4 статті 250,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" (ідентифікаційний код 02971386, місцезнаходження вул. Короленка, 2, м. Кобеляки, Полтавська область, 39200) до Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 39461639, місцезнаходження вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_2 від 01 серпня 2017 року, № НОМЕР_6 від 01 серпня 2017 року, № НОМЕР_7 від 01 серпня 2017 року, № НОМЕР_5 від 01 серпня 2017 року.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_1 від 01 серпня 2017 року в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" штрафних санкцій в розмірі 7 122,77 грн (сім тисяч сто двадцять дві гривні сімдесят сім копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 39461639, місцезнаходження вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" (ідентифікаційний код 02971386, місцезнаходження вул. Короленка, 2, м. Кобеляки, Полтавська область, 39200) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1421,34 грн. (одна тисячі чотириста двадцять одна гривня тридцять чотири копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Головуючий суддя ОСОБА_8