Справа № 216/2533/16-а
Суддя: Сидорак В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/2533/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Сидорак В.В.,

при секретарі Манелюк А.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, третя особа - ОСОБА_3, про скасування рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому розі ради, -

встановив :

18 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з адміністративним позовом про скасування рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради №391 від 18.11.2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що на підставі рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради №456 від 15.12.2010 року її онукам ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та призначено її опікуном.

З дня призначення її опікуном онуки проживали разом із нею за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Декабристів, 73. Діти власного житла не мають, однак мають право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою, право власності на яке належить їй.

За час проживання разом з дітьми вона належним чином виконувала обов'язки опікуна, оскільки займалась їх вихованням, контролювала дозвілля та мала на них вплив. Також забезпечувала їх соціально-побутові умови проживання, діти були влаштовані в навчальний заклад. Разом із тим, діти вдома мали місце для навчання, відпочинку, мали свій комп'ютер та все необхідне для навчання і належного розвитку.

Проте, на підставі рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради №391 від 18.11.2015 року її звільнено від виконання обов'язків опікуна відносно малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вважає, що рішення про звільнення її від обов'язків опікуна відносно малолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки те, що зазначено в рішенні не відповідає дійсності.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог ОСОБА_1, посилаючись на заперечення від 22.06.2016 року за вих.. №8/33-1758, в яких зазначено, що позивачка вказує неправдиву інформацію про те, що вона належним чином займалась вихованням малолітніх онуків, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, і жодного разу не попереджувалась і не притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання опікунських обов'язків. Проте, вказана інформація спростовується тим, що відповідно до повідомлень від 17.07.2015 №2951 ЖЄО та від 09.10.2015 № 4602 ЖЄО Центрально-Міського районного відділу КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 08.07.2015 року попереджувала ся про кримінальну відповідальність за ст. 184 КУпАП, а 07.10.2015 року - притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за ухилення від виконання обов'язків по вихованню та навчанню малолітніх підопічних онуків, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Опікун належним чином не займалася вихованням малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не контролювала їх дозвілля та не мала на них виховного впливу. Малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_5 схильні до бродяжництва. В поведінці дітей присутні негативні прояви, про що свідчать листи адміністрацій Криворізьких загальноосвітніх шкіл І-ІІІ ступенів №№22,26. Адміністрація загальноосвітньої школи №22 неодноразово зверталась до служби у справах дітей виконкому районної у місті ради з питання недостатнього контролю за дітьми з боку опікуна. Крім того, між малолітніми ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та їх класними колективами часто виникали конфліктні ситуації, через що вони перейшли на навчання до Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №26 Криворізької міської ради. За час навчання у вказаному навчальному закладі, з 01.09.2015 по 03.11.2015, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 майже не відвідували школу. Недостатній контроль з боку ОСОБА_1 призвів до того, що малолітнім ОСОБА_4 скоєно злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України. З родиною тривалий час працювали суб'єкти соціальної роботи, але ОСОБА_1 не змінила свого ставлення до виконання опікунських обов'язків по відношенню до онуків, і як наслідок, позитивних змін у поведінці малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відбулося. Тому, в інтересах дітей та відповідно до п. 49 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки, пов'язаних із захистом прав дитини», виконком Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, прийняв рішення про звільнення ОСОБА_1 від здійснення повноважень опікуна за невиконання нею своїх обов'язків. Вказане рішення позивач отримала особисто, але звернулась за захистом своїх прав до суду лише у травні 2016 року, тобто пропустив строки для звернення з позовом. Також, у запереченнях вказано, що станом на 20.06.2016 діти проживають і виховуються у дитячому будинку сімейного типу на базі прийомної сім'ї ОСОБА_3, є учнями Саврівської загальноосвітньої шкоди І-ІІ ступенів. Відповідно до характеристик з вказаного начального закладу, за час проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в сім'ї ОСОБА_3, у дітей відбулися позитивні зміни у характері, поведінці та їх вчинках. Діти стали врівноваженими, спокійними, доброзичливим, з повагою ставляться до дорослих. Мати-вихователь ОСОБА_3 має вагомий вплив на дітей, користується у них авторитетом.

Третя особа, ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Під час розгляду справи судом були встановлені наступні фактичні обставини справи.

Так, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради №463 від 15.12.2010 надано малолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_5 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування; призначено ОСОБА_1 опікуном над малолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.7).

В подальшому, 18 листопада 2015 року рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради №391 ОСОБА_1 звільнено від виконання обов'язків опікуна відносно малолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5 через те, що вона належним чином не займається вихованням малолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5, не контролює їх дозвілля та не має на них впливу, діти схильні до бродяжництва, в їх поведінці присутні негативні прояви (а.с.8).

Зазначені обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про скасування рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивного дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Так, доводи викладені у рішенні виконкому Центрально-Міської районної у місті ради №391 від 18.11.2015 року спростовуються показами свідків, наданими у судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_7 показала, що вони з позивачкою мешкають по сусідству. Коли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишилися без батьків, їх доглядала бабуся ОСОБА_1 Співробітники опікунської ради вперше прийшли до них лише тоді, коли син позивачки попав у тюрму. Не зважаючи на то, що позивачка одна доглядала за дітьми, вони мали все необхідне для навчання та розвитку. Разом із тим, в дітей завжди було що поїсти та вони завжди мали охайний вигляд. Також зазначила, що не було жодного випадку коли б діти втікали з дому або не ночували там. Були такі випадки, коли ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не ходили до школи через хворобу. Проте, чи були випадки коли діти не з'являлися до школи без поважних причин їй не відомо. В період перебування дітей під опікою ОСОБА_1 вона жодного разу не бачила, щоб співробітники органу опіки та піклування приходили до позивачки.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що с самого дитинства бабуся ОСОБА_1 опікувалася дітьми та займалася їх вихованням належним чином. За час виховання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 скарг на дітей не було. Вони були завжди чисті і гарно одягнені. Також зазначила, що ОСОБА_1 їй казала про те, що до них періодично приходили представники органу опіки та піклування.

Крім того, свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_1 дуже любить своїх онуків, піклується про них, проте вважає, що бабуся не має на дітей впливу, оскільки декілька разів бачили дітей біля магазину «АТБ» у пізній час. Також вказала, що бачила як до сім'ї ОСОБА_1 приходили представники органу опіки та школи №22.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що у кінці серпня 2015 року позивачка прийшли до школи з проханням зарахувати дітей у їх заклад для подальшого навчання. На початку навчального року, приблизно за два тижні діти перестали ходити в школу. Під час телефонних розмов та зустрічей з ОСОБА_1, остання обіцяла, що посилить контроль над дітьми і вони будуть приходити до школи. Проте, за допомогою у вихованні дітей позивачка до школи не зверталась. Також показала, що їй казала класний керівник розповідала як бабуся приводила дітей до школи, але вони все одно тікали. Були і випадки, коли діти хворіли і тому не відвідували школу. Крім того зазначила, що декілька разів приходила додому до позивачки, щоб з'ясувати чому діти не приходять до школи. Під час таких відвідувань декілька разів дітей застала вдома, але й були такі випадки, коли дітей не було ані в школі, ані дома. В школі на дітей вчителі впливу не мали.

Крім того, свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_11 навчався у школі №22 до 5 класу, а ОСОБА_4 - до 7 класу, а у 2015 році діти перейшли до іншої школи через конфлікти, які виникали між дітьми (так вирішила бабуся). На протязі навчання у школі №22 ОСОБА_1 неодноразово приводила дітей до школи, однак вони відмовлялися йти у школу. Адміністрація школи кожен день дзвонили ОСОБА_1 через те, що діти не йдуть до школи. Також зазначила, що були випадки коли діти гуляли містом в пізній час. Позивачка завжди проходила на виклики в школу та цікавилася успіхами у навчанні дітей. ОСОБА_12 дуже любить своїх онуків та, на її думку, саме через це опустила строгість у вихованні хлопців.

Також, з довідки дитячого навчального закладу № 198 за підписами вихователя і завідувача, вбачається, що ОСОБА_1 на протязі 2005-2008 років водила онуків ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у вказаний заклад. Під час відвідування дітьми садочка бабуся активно спілкувалася з вихователями, постійно радилася з ними з питань виховання та навчання, прислухалася до порад і рекомендацій, була активним членом батьківського комітету, виконувала всі вимоги, що стосуються питань охорони життя та здоров'я дітей. Завжди вчасно приводила і забирала дітей. Діти були доглянуті: чисті і охайні. Діти з любов'ю та повагою відносилися до бабусі (а.с.24).

Як вбачається з листа начальника відділу Центрально-Міського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_13 від 15.07.2015 року за вих.. №2951жео, під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 за місцем мешкання характеризується задовільно і створила необхідні умови для проживання та утримання дітей. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 періодично відвідують психолога КМЦСССДМ та на теперішній час діти знаходяться у літньому таборі відпочинку. ОСОБА_1 виконує обов'язки по вихованню дітей, але вони не дають бажаного результату. ОСОБА_14 рекомендовано посилити контроль за дозвіллям дітей, підвищити частоту відвідувань психолога КМЦСССДМ та звернутися за допомогою у вихованні до шкільного психолога. Також ОСОБА_1 попереджена про адміністративну відповідальність за ст. 184 КУпАП (а.с.31).

Разом із тим судом встановлено, що на даний час ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перебувають у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» Криворізької міської ради з 13.12.2016 року та з наданих психолого-педагогічних характеристик вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сумують за родиною, за бабусею та прагнуть повернутися додому (а.с.108-109).

Згідно ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим (ч. 4 ст. 167 СК України).

Вимогами ч. 1 ст. 249 СК України визначено, що опікун, піклувальник зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Як йдеться в узагальненні Верховного суду України від 11.12.2008 року щодо практики розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми, згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. 1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення; зокрема, згідно з положеннями ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Нормами ст. 218 СК спеціально встановлено положення щодо згоди дитини на усиновлення. Таким чином, думка дитини має бути з'ясована і врахована судом при розгляді всіх категорій справ, про які йдеться в цьому узагальненні.

Крім того, відповідно до розділу 4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.99 №34/166/131/88 визначено права та обов'язки опікунів та піклувальників.

Пунктами 4.14-4.15 зазначених Правил встановлено, що контроль за діяльністю опікунів і піклувальників здійснюється органами опіки та піклування із залученням громадськості шляхом планових відвідувань осіб, які перебувають під опікою (піклуванням). Періодичність відвідувань установлюється окремим графіком, але не рідше ніж раз на рік, крім першої перевірки, яка проводиться через три місяці після встановлення опіки і піклування. При потребі розгляд результатів перевірок виноситься на засідання опікунської ради для вжиття відповідних заходів. Про результати перевірки складається акт у двох примірниках, один з яких зберігається в органах опіки та піклування і є підставою для оцінки діяльності опікунів і піклувальників, другий - в опікуна (піклувальника).

Так, суду не надано жодних доказів щодо виконання органами опіки та піклування вимог Правил опіки та піклування.

Разом із тим, суд з урахуванням встановлених у справі обставин критично ставиться до пояснень представника відповідача щодо неналежного виконання ОСОБА_1 обов'язків опікуна, оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами у справі та не є переконливими, крім того спростовуються наявними у справі доказами.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради № 391 від 18.11.2015 підлягає скасуванню, оскільки прийнято з порушенням вимог чинного законодавства.

Керуючись ст. 2, 12, 14, 18, 71, 159, 160, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, третя особа - ОСОБА_3, про скасування рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому розі ради - задоволити.

Скасувати рішення виконавчого комітету Центрально-Міської у місті ради №391 від 18 листопада 2015 року «Про звільнення гр. ОСОБА_1 від виконання обов'язків опікуна відносно малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5».

На постанову може бути подана апеляційна скарга до адміністративного апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на протязі 10 днів з моменту проголошення постанови.

Суддя: В.В.Сидорак