Справа № 585/3516/17
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 р. Справа № 585/3516/17
Харківський апеляційний адміністративний суд
колегія суддів у складі:
головуючого судді: Дюкарєвої С.В.
суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П.
за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.10.2017р. по справі № 585/3516/17 (суддя Безручко О.П.; м. Ромни; дата складання повного тексту постанови - 19.10.2017)
за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації
про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити дій,
ВСТАНОВИЛА
Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації Сумської області, в якому просив суд: визнати протиправною відмову відповідача щодо присвоєння позивачу статусу інваліда війни; зобов`язати відповідача ухвалити рішення про надання позивачу статусу інваліда війни.
Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує, що на нього поширюється дія ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а тому він має законне право на отримання статусу інваліда війни, оскільки захворювання він отримав саме в період проходження військової служби, тобто під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що позивач - ОСОБА_1 , з жовтня 1952 року проходив строкову службу в Збройних Силах (Радянської армії колишнього СРСР) у військовій частині № НОМЕР_1 в м. Санкт Петербург (на той час - м. Ленінград) Російської Федерації, під час проходження якої отримав захворювання.
Згідно свідоцтва про хворобу від 06.08.1956 р., виданого йому військово лікарською комісією військового госпіталю № 775 м. Ленінград під час проходження військової служби захворів на лівосторонній фронтіт, перебував на лікуванні у військовому госпіталі № 775 з 12 червня по 04 липня 1956 р., потім у військовому госпіталі № 775 з 10 липня 1956 р. Назва хвороби: стан після радикальної операції лівої лобної пазухи. На підставі ст. 97 гр. 1: Розкладу хвороб та фізичних недоліків наказу військового міністра СРСР № 130 1951 р. відпустка на два місяці зі зміною місця проживання. В пункті 20 вказаного свідоцтва про хворобу від 06.08.1956 р. зазначено, що його захворювання отримав в період проходження військової служби (а. с. 7).
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 669915 серії 12ААА, позивач є інвалідом 1 групи. Захворювання отримане в період проходження військової служби, інвалідність його встановлена безтерміново. Він потребує постійного стороннього догляду (а. с. 6, зв.).
13 липня 2011 року ОСОБА_1 отримав посвідчення, видане УПСЗН Роменської РДА, в якому вказано, що пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни. Посвідчення діє безтерміново і дійсне на всій території України (а. с. 6).
Крім того, ОСОБА_1 . Пенсійним фондом України видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , в якому вказано, що він є пенсіонером за віком і являється інвалідом армії.
Листом в.о. начальника управління від 11.09.2017 р. № 03-26/3469 позивачу у наданні такого статусу інваліда війни було відмовлено з тих мотивів, що відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії від 05.07.2017 р. вказано причину інвалідності: захворювання отримане в період проходження військової служби, а тому не має підстав надати статус інваліда війни згідно Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (а. с. 8, зв.).
Вважаючи дії відповідача щодо відмови у наданні статусу інваліда війни, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, а обумовлена захворюванням, отриманим в період проходження військової служби, то на позивача не поширюється дія ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни визначено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон).
Згідно зі статтею 4 Закону, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Пунктами 1, 2, 9 частини 2 статті 7 Закону передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа:
- військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;
- осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;
- осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Згідно з пунктом 7 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12 травня 1994 року (далі Порядок) "Посвідчення інваліда війни" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.
Відповідно до пункту 2 Порядку, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Відповідно до пункту 10 Порядку "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
Таким чином, видачі посвідчення інваліда війни передує необхідність встановлення відповідного статусу.
Пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (чинного на час встановлення позивачу І групи інвалідності) передбачено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.
За змістом пункту 26 Положення, причиною інвалідності можуть бути захворювання, отримані як під час виконання обов`язків військової служби так і під час проходження військової служби.
Отже, захворювання військовослужбовців в розумінні Положення визнаються такими, що отримані в період проходження військової служби та при виконанні обов`язків військової служби за різних, відмінних обставин та причин.
Визначення проходження військовослужбовцями військової служби та виконання ними обов`язків військової служби не ототожнюється.
Відповідно до свідоцтва про хворобу позивача № 1441, військово-лікарською комісією військового госпіталю № 775, за результатами огляду позивача, зазначено, що захворювання отримано в період проходження військової служби (а.с. 7).
Згідно довідки до акта МСЕК від 05.07.2017 № 669915, захворювання ОСОБА_1 отримане в період проходження військової служби (а.с. 6).
Надання статусу інваліда війни відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття "ветеран війни", яке міститься у статті 4 цього Закону, відповідно до якої, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Враховуючи наведене, на час виникнення спірних відносин, причиною інвалідності позивача є захворювання отримане в період проходження військової служби.
Проте, необхідною умовою встановлення статусу інваліда війни відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" причиною інвалідності є захворювання отримане під час виконання службових обов`язків.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки інвалідність ОСОБА_1 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходження військової служби, а тому він не може вважатися інвалідом війни.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.10.2017р. по справі № 585/3516/17- залишити без задоволення.
Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.10.2017р. по справі № 585/3516/17- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Перцова Т.С. Жигилій С.П.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27.12.2017 р.