Справа № 234/18104/17
Суддя: Марченко Л. М.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/667/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

судді Марченко Л.М.,

розглянувши у скороченому провадженні у м.Краматорську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області, головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання рішень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПФУ у м.Краматорську, ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання рішень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Дана справа розглянута судом на підставі ст.183-2 ч.1 п.2 КАС України в порядку скороченого провадження.

Згідно позову, ОСОБА_1 протягом трудової діяльності на ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» з 04.08.1988 року по 30.01.1998 року та з 28.09.2006 року по 31.01.2016 року обіймав посади, включені до Списку №1, та був зайнятий на роботах під землею протягом повного робочого дня, що підтверджується записами в трудовій книжці, повідомленнями про проведення атестації робочих місць та уточнюючою довідкою, виданою ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу». По досягненню пенсійного віку та за наявності необхідного трудового стажу відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 звернувся з приводу призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, надавши необхідні документи. За результатами проведеної перевірки оформлення та змісту поданих документів управлінням ПФУ у м.Краматорську позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 13.03.2016 року, яку останній отримував до 01.02.2017 року. З вказаного часу пенсійна справа була закрита, а нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 припинено розпорядженням ГУ ПФУ в Донецькій області від 05.01.2017 року та рішенням УПФУ у м.Краматорську до надходження акту перевірки пільгового стажу, оскільки ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» перереєструвалося у м.Добропілля, однак всі документи знаходяться за місцем здійснення господарської діяльності (добування кам'яного вугілля) у м.Христівка (раніше Кіровське) Донецької області, тобто на тимчасово неконтрольованій українською владою території. Вважає рішення та дії відповідачів неправомірними, такими, що ставлять його право на пенсію в залежність від особливостей організації виробництва шахти та звуженням гарантованих Конституцією України права на пенсійне забезпечення. Позивач також зазначає, що документи вже були перевірені відповідачами та пенсія йому вже була призначена та виплачувалась, підстав для її припинення, передбачених ст.49 ч.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, немає. Просить права поновити, визнавши протиправними рішення відповідачів та їх скасувати, зобов'язавши УПФУ у м.Краматорську поновити виплату йому пенсії з 01.02.2017 року. Відшкодувати понесені судові витрати.

Згідно письмовим запереченням УПФУ у м.Краматорську, наданим головою комісії з припинення управління Макаренко Л.В., відповідач з позовом не згодний, просить в його задоволенні відмовити, зазначаючи, що ОСОБА_1 було призначено пенсію на пільгових умовах по Списку 31 з 13.03.2016 року, але при перевірці пенсійної справи на відповідність законності призначення та виплати пенсії було встановлено, що відсутні акти перевірки пільгового стажу роботи. У зв'язку з цим пенсію було призупинено до надходження актів перевірки. Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній №03-2183 від 12.07.2016 року, виданої ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу», довідка засвідчена штампом та печаткою підприємства, яке розташоване за адресою: Донецька обл., м.Добропілля, вул.Київська, 1. Однак на підставі листа Добропільського об'єднаного управління ПФУ Донецької області від 28.09.2017 року встановлено, що вказаною адресою підприємство фактично відсутнє. На підставі наведено відповідач прийшов до висновку про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_1 пільгового стажу за період з 16.08.1988 року по 30.01.1998 року, а доведений стаж на підземних роботах за період з 28.09.2006 року по 31.01.2016 року становить 8 років 8 місяців 7 днів, що не дає права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області письмових заперечень на позов не надав.

Суд, дослідивши доводи позову та заперечень, надані сторонами докази, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Стаття 46 Конституції України проголошує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Статтею 14 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затвердженим КМУ, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до списку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов'язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії терміном не менше 25 років, посади позивача ОСОБА_1, які згідно записів у трудовій книжці (а.с.7-11) він займав на ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» у спірний період з 16.08.1988 року по 30.01.1998 року є із занятістю повний робочий день на підземних роботах, що відповідає п.1.1а Списку №1.

Згідно ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

При цьому даний порядок підтвердження трудового стажу є обов'язковим в разі відсутності в трудовій книжці відомостей про роботу, але в трудовій книжці позивача ОСОБА_1 є необхідні записи за спірний період, які завірені печаткою підприємства та підтверджені довідками. Даний порядок не вимагає будь-який інших підтверджень.

За нормами статей 13, 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до пільгового стажу зараховується робота працівників, які безпосередньо зайняті повний робочий день на відповідних роботах, за умови підтвердження первинними документами роботи саме такої роботи повний робочий день, при цьому такими документами можуть бути: журнали виходів на роботу, табелі використання робочого часу, деякі накази чи розпорядження по підприємству. Кожен з цих документів дає лише часткове підтвердження зайнятості на роботах із шкідливими умовами праці, але сукупні дані цих документів можуть бути доказом повної зайнятості працівника.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. N 637 надання уточнюючих довідок передбачено лише у випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу.

Трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказаний період з 16.08.1988 року по 30.01.1998 року на шахті на підземних роботах повний робочий день. Додатково пільговий стаж підтверджується довідкою ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» від 18.04.2016 року №03-1281 (а.с.17-19), довідкою-табелем спусків до шахти ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» від 18.04.2016 №03-1282 (а.с.20), наказами атестації робочих місць (а.с.29-30, 33-35, 38), переліком виробництв, робіт, професій, посад та показників, що надають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 (а.с.31-32, 36-37, 39).

Юридична особа ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.40-41) є діючої та перереєстрованою за адресою: Донецька обл., м.Добропілля, вул.Київська, 1.

Суд вважає, що наявні записи трудової книжки про роботу позивача за період з 16.08.1988 року по 30.01.1998 року свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день в шахті. Вказані записи є засвідченими відповідними печатками підприємства.

Головним документом, який підтверджує стаж та характер роботи є трудова книжка, з якої можливо встановити, що позивач має необхідний стаж та працював на посадах, віднесених до Списку № 1 №2. Таким чином відповідача УПФУ у м.Краматорську та ГУ ПФУ в Донецькій області не довели правомірність прийняття своїх рішень про припинення з 01.02.2017 року виплати позивачу пільгової пенсії за віком згідно розпорядження ГУ ПФУ в Донецькій області від 05.01.2017 року (а.с.23) та рішення УПФУ у м.Краматорську від 25.10.2017 року №132 (а.с.27-28).

З приводу підстави припинення виплати позивачу пенсії з огляду на неможливості перевірки спірного періоду через те, що фактично підприємство знаходиться на території, яка не контролюється українською владою, суд вважає за необхідне зазначити наступне -

Пунктом 4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1, визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Листом ПФУ від 29.12.2011р. №30021/02-20 «Щодо підтвердження заробітної плати для обчислення пенсії первинними документами» роз'яснено, що підтвердження даних про довідки про заробітну плату встановлюється за результатами перевірки підстав її видачі, проведеній спеціалістами органів Пенсійного фонду України на підприємствах, в установах, організаціях

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України».

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 05/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у який у розділі Донецька область у п.1 Міста обласного значення у п.п.14) включено м.Кіровське Донецької області (зараз м.Хрестівка).

Розпорядженням КМУ №1085-р від 07.11.2014 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у т.ч. місто Кіровське.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів». Так, у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини» ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» ( Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Згідно з частиною 2 та частиною 3 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідок від 18.04.2016 року №03-1281 та від 18.04.2016 року №03-1282 (а.с.17-20), виданих підприємством ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу», всі документи якого, пов'язані з господарською діяльність якого знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право позивача ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення.

На підставі вказаного, порушені права позивача ОСОБА_1 підлягають поновленню, а поданий ним позов задоволенню.

При зверненні з позовом до суду позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1280 грн. (а.с.1) з огляду на дві вимоги немайнового характеру.

Відповідно до ст.94 ч.1 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Законом України №1491-VІІІ від 07.09.2016 року були внесені зміни до Закону України «Про судовий збір», що набрали чинності з 01.01.2017 року, якими Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях.

Приймаючи рішення відповідно до ст.94 КАС України суд вважає необхідним присудити позивачу ОСОБА_1 понесені ним документально підтверджені судові витрати в сумі 1280 грн. в рівних частках за рахунок бюджетних асигнувань суб'єктів владних повноважень - УПФУ у м.Краматорську та ГУ ПФУ в Донецькій області, що виступають відповідачами у даній справі, розуміючи це не покладанням обов'язку сплатити судовий збір, а рішенням про відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст.4-15,159-163,183-2, 185-186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області, головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання рішень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати розпорядження головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.01.2017 року та рішення управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області від 25.10.2017 року №132 про припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 з 01.02.2017 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

На постанову суду може бути подана апеляція до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Л.М.Марченко