Справа № 242/3855/17
Суддя: Владимирська І. М.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/3855/17
Провадження № 2-а/242/299/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Владимирської І.М., розглянувши у письмовому провадженні в м. Селидове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.09.2017 року звернувся до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою від 14.08.2017 року про призначення пенсії у відповідності з вимогами п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зниженням пенсійного віку. Заява була розглянута відповідачем і було прийнято рішення № 72 від 21.08.2017 року про відмову в призначенні пенсії через відсутність у нього необхідного пільгового стажу роботи. Це зокрема обумовлено тим, що до пільгового стажу за списком № 2 не зараховано період його роботи з 24.11.1983 року по 05.03.1993 року в Донецькому спецуправлінні «Укренергочермет», через те, що не надано довідку, яка уточнює пільговий характер роботи. Зазначив, що архів, до якого передано особові справи працівників вищевказаного підприємства, знаходиться на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі території, що унеможливлює отримання відповідних довідок для підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд зобов'язати відповідача вчинити певні дії щодо нарахування йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», визнати неправомірними дії відповідача щодо не зарахування періоду його роботи з 24.11.1983 року по 05.03.1993 року в Донецькому спецуправлінні «Укренергочермет» за списком № 2 до пільгового стажу, зобов'язати відповідача зарахувати до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вищевказаний період, рішення відповідача № 72 від 21.08.2017 року скасувати, визнати за ним право на призначення пенсії відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснити нарахування та виплату пенсії, починаючі з дати звернення до УПФУ в м. Авдіївка, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та зазначив, що 14.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області із заявою № 837 про призначення пенсії відповідно до вимог п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпеченні». Страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення склав 41 роки 04 місяці 01 день, із них пільгової стаж роботи складає 00 років 00 місяців 00 днів. Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області від 21.08.2017 року № 72 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Це обумовлено зокрема тим, що до пільгового стажу позивача не було зараховано періоду його роботи за списком № 2 з 24.11.1983 року по 05.03.1993 року в Донецькому спецуправлінні «Укренергочермет», через те, що не надано довідку уточнюючу пільговий характер роботи. Просить відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Судом встановлено, що14.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області із заявою № 837 про призначення пенсії відповідно до вимог п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпеченні».

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області від 21.08.2017 року № 72 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, це обумовлено тим, що до пільгового стажу позивача не було зараховано періоду його роботи за списком № 2 з 24.11.1983 року по 05.03.1993 року в Донецькому спецуправлінні «Укренергочермет», через те, що не надано довідку уточнюючу пільговий характер роботи (а.с. 18-20).

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України № 3108-IV від 17.11.2005 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Відповідно до трудової книжки серія БТ-І № 3573757 ОСОБА_1 з 24.11.1983 року по 05.03.1993 року працював в Донецькому спецуправлінні «Укренергочермет» у якості майстра з ремонту обладнання коксохімзаводу та виконроба дільниці з ремонту обладнання коксохімзаводу.

Суд зазначає, що наведені записи в трудовій книжки про роботу позивача за вказаний період свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день. Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

В свою чергу, посади майстра з ремонту обладнання коксохімзаводу та виконроба дільниці з ремонту обладнання коксохімзаводу зазначена в списках № 2, що діяли на час роботи позивача до 05.03.1993 року, а саме: Список N 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах; затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року N 1173 ( Розділ V. «Коксові, пекококсові, термоантрацитові і коксохімічні виробництва. Вуглепідготовчі цехи та відділення.» п. а «Робітники, зайняті на поточних ремонтах коксохімічних агрегатів»), Спискок № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету міністрів СРСР від 26 січня 1991 року N 10 (Розділ 20500000 IV «Коксові, пекококсові, термоантрацитові і коксохімічні виробництва. Вуглепідготовка», 2050000б-23362 «Майстри з ремонту обладнання») та Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. N 162 (Розділ 10400000 IV. «Коксові, пекококсові, термоантрацитові і коксохімічні виробництва» підрозділ І «Коксохімічні виробництва», 10402000 п. 2 Коксохімічне виробництво п. 1040200а п.п. а) Робітники 1040200а-1753а, Робітники ремонтних служб, зайняті ремонтом устаткування в місцях його установки на дільницях (робочих місцях) діючих виробництв, де основні робітники, які ведуть технологічний процес, користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком N 1: монтажники устаткування коксохімічних виробництв, монтажники технологічних трубопроводів, слюсарі-ремонтники, електрогазозварники, електрозварники ручного зварювання, електромонтери по ремонту і обслуговуванню електроустаткування»).

З огляду на той факт, що первинні документи, особова справа позивача, знаходяться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження, слід зазначити наступне.

Як вбачається з положень ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Слід зауважити, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

В зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірним дій УПФУ в м. Авдіївка Донецької області щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи за списком № 2 з 24.11.1983 року по 05.03.1993 року в Донецькому спецуправлінні «Укренергочермет» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача нарахувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, визнати за ним право на призначення пенсії відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та виплатити пенсію починаючі з дати звернення до УПФУ в м. Авдіївка, слід також зазначити, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб'єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

У такому випадку, суд може лише зобов'язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень,всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області.

Керуючись ст. ст. 3, 19, 22, 55 Конституції України, ст. ст. 9, 72-77, 94, 139, 241-246, 250, 251, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, буд. № 3, ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області від 21.08.2017 року № 72 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.08.2017 року № 837 із зарахуванням до пільгового стажу за списком № 2 періоду його роботи з 24.11.1983 року по 05.03.1993 року в Донецькому спецуправлінні «Укренергочермет».

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, буд. № 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська