Справа № 678/1075/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 678/1075/17

Головуючий у 1-й інстанції: Лазаренко А.В.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

21 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України на постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови.

Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2017 року позов задоволено: постанову від 24.09.2017 року Серія АР № 918194 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу 425 грн. по ст. 122 ч. 1 КУпАП скасовано та постановлено нову, на підставі ст. 22 КУпАП позивача звільнено від адміністративної відповідальності по ст. 122 ч. 1 КУпАП, застосовано усне зауваження, провадження в адміністративній справі закрито.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що дійсно при накладанні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, однак крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Крім того, вказано, що санкція ч.2 ст.122 КУпАП не містить такого виду адміністративного стягнення як усне зауваження, а також не входить до переліку адміністративних стягнень відповідно до ст.24 КУпАП.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи встановлено, що 24 вересня 2017 року інспектором патрульної поліції роти № 4 батальйону управління патрульної поліції у м.Хмельницькому Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Гаврилюком О.В. винесено постанову серії АР № 918194 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно із вказаною постановою позивач 24.09.2017 року близько 10 год. 30 хв. керуючи транспортним засобом "Mercedes-Benz 308D" державний номерний знак НОМЕР_1 по автомобільній дорозі М-12 "Стрий-Знам'янка" не ввімкнув фари ближнього світла в умовах недостатньої видимості (йшов дощ), чим порушив вимоги п. 19.1 Правил дорожнього руху України.

Позивач, вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення відповідача неправомірною, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано особу правопорушення, його майновий стан, ступінь вини вчинення правопорушення, а також те що вчинене правопорушення не спричинило суттєвої шкоди ані державі, ані окремим громадянам, а отже є малозначним. А тому суд дійшов висновку про звільнення позивача від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням, скасування оскаржуваної постанови, з постановленням нової, та про закриття провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступні обставини.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до п. "а" 19.1 ПДР: у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої - на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно зі ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Так, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що стягнення вважає надто суровим, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови інспектор не врахував обставини, що є підставами для пом'якшення відповідальності та просить суд, обмежитися усним зауваженням.

Проте колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 33 КУпАП, до вчиненого позивачем правопорушення не можуть застосовуватись норми ст. 22 КУпАП, оскільки стягнення накладалось за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху через вчинення їх переважно з використанням джерела підвищеної безпеки - транспортного засобу, не можуть бути визнані малозначними у даній справі, у зв'язку з чим суд першої інстанції помилково застосував ст. 22 КУпАП.

Окрім того, частиною 2 статті 162 КАС України (у редакцій чинній на момент винесення рішення судом першої інстанції) передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України задовольнити.

Постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати складення повного судового рішення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.