Справа № 335/11538/17
Суддя: Калюжна В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Калюжної В.В., за участю секретаря Ведмедьової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 здобув право на отримання державної пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням №647736, яке видане Пенсійним фондом України. Раніше позивач був зареєстрований та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, де перебував на обліку у пенсійному фонді та отримував пенсію.

У зв'язку з проведенням АТО та з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей далі Тимчасовий порядок), у населеному пункті, де ОСОБА_1 мешкав, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 у грудні 2014 року звернувся до Відповідача із заявою про взяття на облік та нарахування пенсії. Саме з цього часу Відповідач нараховував ОСОБА_1 пенсійне забезпечення у розмірі 3800 гривень, але починаючи з квітня 2017 року без правових підстав припинив зарахування пенсії. Будь-якої інформації щодо прийняття рішення про припинення пенсії від Відповідача, як вимагає законодавство не надходило. Повідомити дані про наявність такого рішення, про дату та інші його реквізити, за його наявності, у телефонній розмові працівники Відповідача відмовились.

Таким чином Відповідач грубо порушив охоронювані ОСОБА_2 та Законами України права, тим самим позбавивши єдиного джерела для існування, а тому позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо невиплати позивачу пенсії з квітня 2017 року та зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії та виплатити заборгованість за період, починаючи з квітня 2017

В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

До суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких управління Пенсійного фонду зазначає, що діяло в межах законодавства, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд керується принципом верховенства права (ст.8 ОСОБА_2 України, ст.8 КАС України), відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Відповідно до ст.3,21,24 ОСОБА_2 України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні права і свободи. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Ст.19 ОСОБА_2 України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Відповідно до ст.46 ОСОБА_2 України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Ч.3 ст.4 Закону №1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Ст.5 Закону № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч.1 ст.49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії для внутрішньо переміщених осіб закріплені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. № 1706-VII (далі - Закон №1706).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1706, місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону, засвідчує довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст.7 Закону №1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно ст.12 Закону №1706, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

П.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі постанова №637) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 509 (далі Порядок №509). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

За приписами п.1, п.6 Порядку №509 (в редакції, яка діє на час виникнення спірних правовідносин), довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та абзацом шостим цього пункту..

Згідно з п.7-1 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплат пенсій, а також здійснення контролю за проведенням таких виплат за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування, визначає Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365.

Згідно з п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Як встановлено судом та вбачається з довідки № від 06.07.2016 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 перемістився до АДРЕСА_1 з постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 здобув право на отримання державної пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням №647736, яке видане Пенсійним фондом України. Раніше позивач був зареєстрований та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, де перебував на обліку у пенсійному фонді та отримував пенсію.

У зв'язку з проведенням АТО та з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей далі Тимчасовий порядок), у населеному пункті, де ОСОБА_1 мешкав, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 в грудні 2014 року звернувся до Відповідача із заявою про взяття на облік та нарахування пенсії.

Саме з цього часу Відповідач нараховував ОСОБА_1 пенсійне забезпечення у розмірі 3800 гривень, але починаючи з квітня 2017 року припинив нарахування пенсії.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що відповідач, припинивши позивачу виплату пенсії за віком, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, які передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», чим порушив вимоги ст.19 ОСОБА_2 України, тому такі його дії є протиправними.

Так, спірним у даній справі є правомірність припинення відповідачем виплати позивачу ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.04.2017р. після надходження до УПФУ даних щодо скасування довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № НОМЕР_1 від 06.07.2016 .

При цьому, суд виходить з того, що припинення виплати позивачу пенсії з цих причин суперечить принципам, які закріплені в ОСОБА_2 України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на отримання щомісячних пенсійних виплат, яких набуває особа в разі досягнення нею передбаченого Законом пенсійного віку. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 ОСОБА_2 України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

При цьому, Верховний Суд України в постанові Пленуму «Про застосування ОСОБА_2 України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. зазначив, що оскільки ОСОБА_2 має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності ОСОБА_2 і в усіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_2 як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на ОСОБА_2, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Також суд виходить з приписів ч.2 ст.8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання, як і неперереєстрація довідки та скасування довідки не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, у тому числі отримання пенсії.

Відповідач прийняв рішення про припинення виплати пенсії позивачеві на підставі постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 та рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон №1058).

Пенсійний орган, припиняючи виплату пенсії, не вказав та не обґрунтував, на якій саме з підстав, наведених в ч.1 ст.49 Закону №1058 припинено виплату пенсії. Навіть, якщо припустити, що відповідач застосував п.5 ч.1 цієї статті, необхідно було визначити конкретний випадок, який передбачений саме законом, а не підзаконним нормативно-правовим актом. Отже, пенсійний орган діяв протиправно внаслідок необґрунтованості, невизначеності та незрозумілості таких дій, а тому суддя приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення позивачеві виплати пенсії є протиправними.

Крім того, з аналізу норм спеціального Закону №1058 можна дійти висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону . Перелік таких підстав є виключним. Можливість припинення виплати пенсії у випадку не підтвердження або зміни місяця проживання/перебування та/або скасування дії довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи, вказаним Законом не передбачено.

Отже, встановивши обставини справи, які свідчать про те, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу стало скасування довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи, застосовуючи такий фундаментальний принцип адміністративного судочинства, як принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, права людини визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про порушення відповідачем конституційного права позивача на соціальний захист у спірних відносинах, а саме отримання пенсії, суд задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.11,17,18,69,71,94,98,128,158-163,167, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з квітня 2017 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 квітня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістисот сорок) гривень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України, допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя В.В. Калюжна