Справа № 461/7499/17
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/7499/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області, ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій ,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області, ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова, в якому просить визнати відмову ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова у проведенні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням виплаченої допомоги на оздоровлення в 2016 році незаконною та зобовязати Личаківське обєднане управління Пенсійного Фонду України м. Львова здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням виплаченої в травні 2016 року допомоги на оздоровлення, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з моменту звернення до органів Пенсійного Фонду України 19 липня 2017 року .

В обґрунтування позову покликається на те, що з відповідно до Постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 року та наказу голови Апеляційного суду Львівської області від 22.09.2016 року його звільнено з посади судді, у звязку з поданням заяви про відставку та виведено з 22.09.2016 року із штату апеляційного суду. В подальшому ним подано до управління Пенсійного фонду України у ОСОБА_3 районі м. Львова повний пакет документів для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у тому числі документи про стаж роботи на посаді судді та довідку про суддівську винагороду, згідно якої його суддівська винагорода становила 29507,00 грн. і складалася з посадового окладу та надбавки за вислугу років. Відповідно до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 № 3-1 (із змінами від 11.02.2013 року), довідка про суддівську винагороду має містити, окрім наведених вище даних, відомості про інші виплати, які враховуються при обчисленні щомісячного довічного утримання. Проте, видана апеляційним судом довідка №398/07.20 від 22.09.2017 року не містила даних про виплату в травні 2016 року матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу - 15950 грн. і тому ця виплата не була врахована при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання. В червні 2017 року позивач отримав довідку №07.24/76/2017 від 23.06.2017 року, із якої вбачається, що в травні 2016 року йому була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу 15950 грн., відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». В довідці було також зазначено, що із цієї суми бухгалтерією апеляційного суду утримано податок та збір, відповідно до Податкового кодексу України, а також єдиний соціальний внесок в розмірі 22% від нарахованої суми, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Звернувшись до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова із заявою про перерахунок щомісячного довічного утримання з урахуванням виплати в травні 2016 року допомоги на оздоровлення, йому було відмовлено в проведенні перерахунку грошового утримання. Вважає такі дії відповідача неправомірними. Просить позов задоволити.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області в судове засідання не зявився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, однак жодних належних доказів на підтвердження мотивів клопотання (поважності причин неявки) не надав. При цьому, подав відзив на позов, згідно якого позов заперечує та просить відмовити в задоволенні позову. Відповідно до положень ст.205 КАС України, суд ухвалив розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки вважає такі достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Представник відповідача ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Подав до суду письмові заперечення, згідно яких просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Відповідно до положень ст.205 КАС України, суд ухвалив розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки вважає такі достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст.5 КАС України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України (ч.2 ст.19 Конституції України,).

Як встановлено судом, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 року та наказу голови Апеляційного суду Львівської області від 22.09.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді, у звязку з поданням заяви про відставку та виведено з 22.09.2016 року із штату апеляційного суду.

В подальшому позивач подав подав до управління Пенсійного фонду України у ОСОБА_3 районі м. Львова повний пакет документів для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у тому числі документи про стаж роботи на посаді судді та довідку про суддівську винагороду (від 22.09.2016 року №05.30/107/16), згідно якої суддівська винагорода ОСОБА_1 становила 29507,00 грн. і складалася з посадового окладу та надбавки за вислугу років.

В червні 2017 року Апеляційним судом Львівської області ОСОБА_1 видано довідку №07.24/76/2017 від 23.06.2017 року, із якої вбачається, що в травні 2016 року йому була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу 15950 грн., відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». В довідці також зазначено, що із цієї суми бухгалтерією апеляційного суду утримано податок та збір відповідно до Податкового кодексу України, а також єдиний соціальний внесок в розмірі 22% від нарахованої суми відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» /а.с.12/.

19.07.2017 року позивач звернувся до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова із заявою про перерахунок щомісячного довічного утримання з урахуванням виплати в травні 2016 року допомоги на оздоровлення /а.с.9/.

Листом заступника начальника ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова №2963/05-15 від 28.07.2017р. ОСОБА_1 повідомлено про відмову у перерахунку грошового утримання.

Відповідно до п. 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді.

В цьому ж рішенні зазначено, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Про недопустимість зниження рівня гарантій незалежності суддів зазначено також і у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 та рішенні Конституційного суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016.

Згідно приписів Закону України «Про судоустрій та статус суддів», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, розмір щомісячного довічного утримання судді становить 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років цей розмір збільшується на 2%.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 цього Закону суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Стаття 134 наведеного Закону визначає, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу

Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Як уже зазначалось вище, згідно довідки Апеляційного суду Львівської області №07.24/76/2017 від 23.06.2017 року, в травні 2016 року ОСОБА_1 була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу 15950 грн., відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та бухгалтерією апеляційного суду було утримано із цієї суми податок та збір відповідно до Податкового кодексу України, а також єдиний соціальний внесок в розмірі 22 % від нарахованої суми, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Відповідно до додатку 2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 № 3-1 (із змінами від 11.02.2013 року), довідка про суддівську винагороду має містити, окрім наведених вище даних, відомості про інші виплати, які враховуються при обчисленні щомісячного довічного утримання.

З наведених норм Закону, а також положень ст.ст.1,2 Закону України «Про оплату праці» випливає, що допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці, оскільки з неї сплачено внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, сума допомоги на оздоровлення є такою виплатою, що має враховуватися при обчисленні грошового утримання.

Відтак, не включення апеляційним судом до довідки певних відомостей не є перешкодою для їх врахування при обчисленні грошового утримання.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отож, з вищевикладеного випливає, що відмова відповідача в здійсненні перерахунку пенсії не відповідає вимогам чинного законодавства та є незаконною.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, враховуючи те, щоправа позивача були грубо порушені внаслідок незаконної бездіяльності відповідачаОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова, який належним чином не виконав покладених на нього обовязків, суд приходить до переконання про підставність та обгрунтованість позовних вимог, так як доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не спростовані відповідачем, а тому позов в частині позовних вимог до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова підлягає задоволенню. Разом з цим, суд не встановив порушень прав позивача з боку ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Крім того, позивач не предявляє жодних позовних вимог до цього відповідача. Таким чином, суд приходить до переконання про безпідставність предявлення позову до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

Керуючись ст.ст.241-246 КАС України, суд,

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати відмову ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова у проведенні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням виплаченої допомоги на оздоровлення в 2016 році незаконною.

Зобовязати Личаківське обєднане управління Пенсійного Фонду України м. Львова здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням виплаченої в травні 2016 року допомоги на оздоровлення.

Зобовязати Личаківське обєднане управління Пенсійного Фонду України м. Львова провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з моменту звернення до органів Пенсійного Фонду України 19 липня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Стрельбицький В.В.