Справа № 671/1533/17
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 671/1533/17

Головуючий у 1-й інстанції: Ніколова С.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Віньковецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Віньковецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Волочиського районного суду Хмельницької області з позовом до Віньковецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

За приписами частини першої статті 311 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Віньковецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Хмельницької області та з 07.05.2015 року отримує пенсію по інвалідності.

12 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити йому пенсію відповідно до ч. 9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», а саме перевести його з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач листом № 3468/02 від 18.09.2017 року відмовив позивачу у переході з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", оскільки відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VII, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Так, з записів дослідженої в судовому засіданні трудової книжки, виданої на ім'я ОСОБА_2, серії АХ №605780 встановлено, що останній з серпня 1994 року по червень 1999 року навчався в Хмельницькому інституті регіонального управління та права, а починаючи з 01.11.1999 року по день звернення із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру" він працює в органах прокуратури, тобто його стаж роботи на прокурорських посадах становить більше 10 років.

Крім того, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0384241 від 26.03.2015 року позивачу встановлено інвалідність II групи загального захворювання.

Вимогами п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року визначено, що гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Водночас, ч. 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджанні виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

Разом з тим, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) у правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Таким чином, зміст та обсяг досягнутих працівником прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Також, згідно ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII, п. 5 Прикінцевих положень якого передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-XII.

На час прийняття зазначеного Закону № 213-УІІІ від 02 березня 2015 року, а також з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1 Закону).

Відтак, правовідносини щодо призначення пенсій регулюються нормами права, чинними на момент виникнення права на таке пенсійне забезпечення.

Водночас, будь-які зміни до ст. 86 вказаного Закону № 1697-VІI щодо відсутності (скасування) права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України, на сьогоднішній день не внесені.

Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, який вступив в дію з 15 липня 2015 року, визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ втратив чинність з 15 липня 2015 року у зв'язку з набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, яким визначено та на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (стаття 86).

Отже, посилання відповідача на те, що на час звернення позивача із заявою про переведення призначеної йому пенсії з одного виду на інший та її призначення, підлягає застосуванню Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213, який прийнятий в часі пізніше ніж Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, є безпідставним.

З урахуванням викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_2 у зв'язку з інвалідністю 2 групи у відповідності до ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» є протиправною та необґрунтованою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України , суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Віньковецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2017 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4