Справа № 263/15051/17
Суддя: Кулик С. В.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження№2-а/263/830/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Кулика С.В.,

при секретарі Ребеко О.К.,

розглянувши у судовому засіданні у місті Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, третя особа Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 16.10.2007 року вона здобула право на пенсію за віком, з 01.05.2015 року вона перебувала на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком. При цьому, з 14.06.2017 року вона має статус внутрішньо переміщеної особи, оскільки переїхала з м. Первомайська Луганської області, де проводиться антитерористична операція та владні органи України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Як внутрішньо переміщена особа вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. З 01.05.2015 року її електронна пенсійна справа була направлена до УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя (на теперішній час - Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області). З квітня 2017 року відповідач перестав виплачувати їй пенсію, жодного рішення про припинення виплати пенсії, прийняття якого передбачено ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», вона не отримувала. На її звернення відповідач листом від 02.10.2017 року № 20735/02 повідомив, що виплата їй пенсії з квітня 2017 року була зупинена відповідно до п.п.5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх проживання, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365. Вважає, що такими діями відповідача було порушено її право на отримання пенсії, передбачене Конституцією України. З огляду на вищевикладене, просила суд: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії за віком з 01 квітня 2017 року; зобовязати відповідача поновити виплату їй пенсії за віком; стягнути з відповідача на її користь судові витрати; зобовязати відповідача подати у місячний строк звіт про виконання рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат ОСОБА_2, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позові підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги адміністративного позову не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, просила відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні також просила відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Зясувавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20.11.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії за період з 01.04.2017 року по 15.05.2017 року залишений без розгляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.10.2007 року набула права на отримання пенсії за віком, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1.

З 14.06.2017 року ОСОБА_1, як внутрішньо переміщена особа, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою від 14.06.2017 року № НОМЕР_2.

З 01.05.2015 року електронна пенсійна справа ОСОБА_1 була взята на облік в УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя (на теперішній час Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області).

Згідно листа від 02.10.2017 року № 20735/02 з квітня 2017 року ОСОБА_1 була зупинена виплата пенсії за віком відповідно до п.п.5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх проживання, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365.

Відповідно до протоколу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області від 14.12.2017 року індивідуального перерахунку пенсії ОСОБА_1 останній призначена та нарахована пенсія за віком, починаючи з 01.05.2017 року.

Здійснення соціальних виплат, зокрема пенсій, внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Пунктом 1 вищевказаної Постанови встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

У той же час з Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав та свобод внутрішньо переміщеним особам» виключені норми стосовно того, що територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері міграції, імміграції та еміграції проставляє у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб відмітку про реєстрацію місця проживання, а також з Закону України виключено норму, якою до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вносились відомості про місце проживання, тому такий штамп у вказаних довідках не проставляється.

13.01.2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015р «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщеним особам», яким внесено відповідні зміни до законодавства.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» було виключено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сімї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до п.п. 2 п. 12 зазначеного Порядку, соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї.

Згідно листа Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області від 02.10.2017 року № 20735/02, на підставі вищевказаної норми, в травні 2017 року до УПФУ надійшов лист УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради про відмову в проведенні повторної перевірки фактичного місця проживання позивача ОСОБА_1 та зазначено брати до уваги протокол комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 12 від 30.03.2017 року, яким було прийнято рішення про припинення виплати ОСОБА_1 соціальної виплати як внутрішньо переміщеній особі.

Однак, згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні в цілому, ні на окремих територіях Донецької області на теперішній час не запроваджено.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

На теперішній час будь-які зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносилися.

05.11.2014 року, Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно якої (з урахуванням змін і доповнень) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

Відповідно постанови КМУ від 01.10.2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу постанов КМУ № 365 від 08.06.2016 року, № 509 від 01.10.2014 року, № 637 від 05.11.2014 року, № 595 від 07.11.2014 року випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Проте, зазначені підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Описане свідчить про те, що пп. 2 п. 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року, не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належних громадянам пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки перешкоджає цьому.

За таких обставин позивач ОСОБА_1, як внутрішньо переміщена особа, яка проживає на території Центрального району м. Маріуполя Донецької області (вказаний факт підтверджується відповідною довідкою), має право на поновлення виплати пенсії за віком.

Відповідно до ст.245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

У звязку з наведеним суд приходить до обґрунтованого висновку, що дії відповідача щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 16.05.2017 року є протиправними, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Підстави за якими припинилась виплата пенсії не передбачена законом.

Одночасно вимоги позивача про зобовязання відповідача поновити виплату їй пенсії за віком з 16.05.2017 року не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем надано суду протокол від 14.12.2017 року індивідуального перерахунку пенсії ОСОБА_1, згідно якого останній призначена та нарахована пенсія за віком, починаючи з 01.05.2017 року.

Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому положення ст.382 КАС України, не передбачають обов'язку суду щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що згідно протоколу від 14.12.2017 року ОСОБА_1 призначена та нарахована пенсія за віком з 01.05.2017 року, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 КАС України, виходячи з принципу пропорційності, з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 212 грн. алини Олександрівни судовий збір в розмірі 212 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 46, 64, 92 Конституції України ст.ст. 8, 9, 77, 90, 139, 241-246, 295 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, третя особа Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати противоправними дії Центрального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області щодо припинення виплати з 16.05.2017 року пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Стягнути з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 212 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 27.12.2017 року.

Суддя С.В.Кулик