Справа № 263/12570/17
Суддя: Кір'якова Н. П.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/727/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі головуючої судді Кірякової Н.П., при секретарі Соколовій О.Б., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя, просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача по відмові у включені до його стажу періоду роботи з 07.10.1994 р. до 11.05.1995 р. та з 01.08.1996 р. по 27.08.1997 р.;

- скасувати рішення відповідача №353 від 20.11.2014 року про відмову у зарахуванні періоду роботи в загальний страховий стаж;

- зобовязати відповідача зарахувати до стажу роботи з 07.10.1994 р. до 11.05.1995 р. та 01.08.1996 р. по 27.08.1997 р. починаючи з 03.09.2014 р. (з моменту призначення пенсії).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя №353 від 20.11.204 р. йому було відмовлено у зарахуванні періоду роботи в загальний страховий стаж період роботи з 07.10.1994 р. по 11.05.1995 р., оскільки вищевказаний період не підтверджено печаткою підприємства, яке позивач отримав під підпис лише у травні 2017 року. Позивач при наданні заяви на призначення пенсії надав до УПФУ для зарахування періоду роботи з 07.10.1994 р. до 11.05.1996 р., окрім трудової книжки, заяву від 30.06.2017 р. про допит свідків, архівну довідку №1719/05-01 від 24.05.2017 р., витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.06.2017 р. Однак відповідач відмовив у допиті свідків.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у письмових заперечення, в яких зазначено, що з 03.09.2014 року ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком на загальних умовах відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж враховано на підставі записів в трудовій книжці, копії військового квитка та архівної довідки про період навчання. До трудового стажу не було враховано період роботи ОСОБА_1 в «Судоходній компанії «UTS» оскільки в порушення п. 39 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях запис про звільнення з роботи в трудовій книжці не завірено печаткою підприємства, про що останньому було повідомлено рішенням комісії управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області за номером 353 від 20.11.2014 р. Також, зазначив, що період роботи з 01.08.1996 р. по 27.08.1997 р. не зараховується до загального трудового стажу.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є одержувачем пенсії за віком з 03.09.2017 року, що не заперечується сторонами.

Рішенням Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя №353 від 20.11.2014 р. ОСОБА_1 було відмовлено у зарахуванні періоду роботи в загальний страховий стаж період роботи з 07.10.1994 р. по 11.05.1995 р., до надання довідки, яка підтверджує стаж роботи на підприємстві, оскільки вищевказаний період роботи не підтверджено печаткою підприємства.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно п. 6 ч. 1 сі. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійною забезпечення, засади регулювання прані і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров'я та екологічної безпеки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається пенсія за віком.

Відповідно до ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім того, аналогічні положення закріплене і в Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637, в п.1 якого зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно п.2 вказаного Порядку, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонд) на підставі показань свідків.

При цьому даний порядок підтвердження трудового стажу є обовязковим в разі відсутності в трудовій книжці відомостей про роботу, але в трудовій книжці позивача є необхідні записи за спірний період, які не завірені печаткою підприємства та підтверджені довідками.

Як зазначалося вище, пенсійний орган своїми рішенням відмовив позивачу в зарахуванні періоду роботи в загальній страховий стаж період роботи з 07.10.1994 р. по 11.05.1995 р. в «Судоходній компанії «UTS», оскільки вищевказаний період роботи не підтверджено печаткою підприємства.

З трудової книжки на імя ОСОБА_1 вбачається, що позивач у період з 07.10.1994 року по 11.05.1995 року працював на посаді другого механіка т/х «Канин» у «Судоходній компанії «UTS», однак записи про спірний період роботи не засвідчені відповідною печаткою підприємства.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які пояснили, що ОСОБА_1 дійсно працював у спірний період у «Судоходній компанії «UTS».

За приписами ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до службової записки в.о. заступника начальника фінансово-економічного відділу ОСОБА_3 обєднаного Управління пенсійного фонду України в м. Маріуполі вбачається, що «Судоходна компанія «UTS» () страхові внески до Пенсійного фонду України за період з 01.10.1994 р. по 31.05.1995 року сплачувала.

Доводи відповідача, які наведені в письмових запереченнях, судом не приймаються до уваги, оскільки Порядок, затверджений постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, в зв'язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуація (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків).

У жодному разі не можна дійти висновку, що метою цього Порядку є створення формальних перешкод для реалізації права особи на отримання пенсії. І хоча вимагаючи деякі документи, органи Пенсійного фонду України переслідують в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, тим не менше органи Пенсійного фонду України, виконуючи свої повноваження повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно ( ст.2 КАС України) з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Проте, суд вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно зобовязати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2017 року про зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 в судоходній компанії «UST» з 07.10.1994 року по 11.05.1995 року відповідно до вимог Закону та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637.

Позовні вимоги позивача щодо зарахування останньому до стажу роботи період з 01.08.1996 р. по 27.08.1997 р. задоволенню не підлягають, оскільки в трудовій книжці зазначено, що вищевказаний період роботи не враховується до загального та безперервного трудового стажу, запис внесено на підставі довідки №32 від 27.08.1997 р. виданої ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 2,6, 241, 244, 246, 255 Кодексу Адміністративного судочинства України, Законом України "Про пенсійне забезпечення", Конституції України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Центральне обєднане Управління пенсійного фонду України в м. Маріуполі розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2017 року про зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 в судоходній компанії «UST» з 07.10.1994 року по 11.05.1995 року відповідно до вимог Закону.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.П.Кірякова