Справа № 820/6184/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

820/6184/17

Харківський окружний адміністративний суд

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 р. № 820/6184/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнелія" до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки перевірки, на підставі яких було винесено спірні податкові повідомлення - рішення, є безпідставними та такими, що не відповідають законодавству. Позивач вважає, що ним правомірно віднесено всі суми до складу валових витрат та до складу податкового кредиту по операціям з ТОВ «Юком», ТОВ «Фінанспромгаз Ойл», ТОВ «Фінанспромгаз», ТОВ «Континент Газ», ПП «Рембудсервіс», які підтверджені належним чином оформленими первинними документами, податковими накладними та розрахунками коригування, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Позивач також посилається на те, що операції по придбанню товару у зазначених контрагентів реально мали місце і є товарними, а також пов’язані з його господарською діяльністю.

Ухвалою від 14.12.2017 р. відкрито провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 107 КАС України, в редакції, що діяла до 15.12.2017 року.

Разом з тим, 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, відповідно до Закону України 2147-VIII 03.10.2017.

Пунктом 10 Перехідних положень КАС України в редакції Закону України 2147-VIII 03.10.2017 р. визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, відповідно до вимог ч.9 ст.205 КАС України, вважає можливим розглянути вказану справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. ч.4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що фахівцями Бориспільської об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області (яка реорганізована шляхом її приєднання до Броварської об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 року №892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби») проведено планову виїзну перевірку підприємства ТОВ "Корнелія" (код ЄДРПОУ 20582375) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт № 157/22-1/20582375 від 07.07.2015 року (т.1 а.с. 21-160).

Відповідно до висновків акту № 157/22-1/20582375 від 07.07.2015 року перевіркою встановлено порушення ТОВ "Корнелія", зокрема:

- п.п. 138.4 ст. 138, п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2013 рік на загальну суму 270795509 грн., та завищення від’ємного значення об’єкту оподаткування з податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 133539984 грн.;

Як вбачається з матеріалів справи, підставою нарахування позивачу грошових зобов'язань за оскаржуваними рішеннями є висновок відповідача про завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток в періоді, що перевірявся, за операціями з придбання товару (послуг) по взаємовідносинам з ТОВ «Юком», ТОВ «Фінанспромгаз Ойл», ТОВ «Фінанспромгаз», ТОВ «Континент Газ», ПП «Рембудсервіс» та безпідставне віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ на придбання вказаного товару (послуг) у зазначених контрагентів позивача.

Підставою для встановлення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та як наслідок прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень, стала наявність податкової інформації відносно контрагентів позивача. Таким чином, відповідач дійшов висновку, що правочини, укладені між позивачем та його контрагентами мають ознаки нереальності здійснення.

По суті позовних вимог суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону № 996, відповідно до якого фінансова, податкова та інші види звітності, що використовують грошовий примірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону № 996, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують, факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Виходячи із змісту положень Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних відносин).

Згідно п. 134.1.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (138.1.1 ст. 138 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно з п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При цьому формування складу податкового кредиту відбувається за правилами встановленими Податковим кодексом України.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абз. г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені, пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, належним чином оформленими, а наявність у платника податку (позивача у справі) виданих йому податкових накладних і сплата вартості отриманих товарів (послуг) з ПДВ є достатніми підставами для визначення податкового кредиту з урахуванням підтвердження реального здійснення господарської операції та з метою подальшого використання товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З матеріалів справи встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з контрагентами з ТОВ «Юком», ТОВ «Фінанспромгаз Ойл», ТОВ «Фінанспромгаз», ТОВ «Континент Газ», ПП «Рембудсервіс».

Так, 28.11.2012 року позивач уклав з ТОВ «Юком» договір поставки №28/11-12-ЮК від 28.11.2012 р. з відповідними додатковими угодами до нього (т. 18 а.с. 1-158), у відповідності до якого ТОВ «Юком» (постачальник) зобов’язувався передати у власність позивача, а позивач – прийняти і оплатити товар – нафтопродукти на умовах, визначених вказаним договором та додатковими угодами до нього.

В межах вказаного договору поставки у періоді листопад 2012 року – грудень 2014 року були проведені господарські операції з постачання товару (нафтопродуктів), які було оформлено відповідними видатковими накладними та актами приймання-передачі товару (т. 18 а.с. 159-249, т. 20 а.с. 1-250, т. 21 а.с. 1-236, т. 22 а.с. 1-156, 159-171, т. 25 а.с. 1-250).

За перевіряємий період ТОВ «Юком» поставило позивачу нафтопродуктів на загальну суму 1 883 491 367,83 грн. та підтверджено таблицею закупки (придбання) товару, таблицею об’єднуючою закупівлю товару та її подальшу реалізацію за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. (т. 8 а.с. 130-176).

За умовами договору поставки та додаткових угод до нього товар постачався на умовах EXW, нафтобаза м. Мукачеве, вул. Берегівська- обїздна, 11.

Фізичне переміщення товару підтверджується договором про надання послуг №5-01/13 від 01.01.2013 року, укладеного між ТОВ «Корнелія» та ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево», відповідно до якого ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» надавав Позивачу послуги по прийманню, зберіганню та відпуску нафтопродуктів на нафтобазі. Передача на зберігання та відпуск зі зберігання кожної конкретної партії товару підтверджується актами приймання-передачі товару на зберігання та актами приймання передачі товару зі зберігання (т. 10 а.с. 1-197, т. 11 а.с. 1-248, т. 12 а.с. 1-228, т. 13 а.с. 1-250, т. 14 а.с. 1-31).

Зобов’язання з оплати вартості придбаного товару було виконано позивачем шляхом перерахування на користь ТОВ «Юком» безготівкових коштів згідно з платіжними дорученнями, що підтверджується відповідною довідкою банку про рух коштів (т. 8 а.с. 221-229).

У зв’язку з поставкою товару ТОВ «Юком» склало та надало позивачу податкові накладні та у випадках, передбачених законом, розрахунки коригування до них (т. 15 а.с. 1-250, т. 16 а.с. 1-250, т. 17 а.с. 1-199), відповідно до реєстру виданих та отриманих податкових накладних (т. 2 а.с. 1-247, т. 3 а.с. 1-246). Зазначені податкові накладні (розрахунки коригування) зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно квитанцій про їх реєстрацію. В акті перевірки відповідач не заперечує про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, позивач уклав з ТОВ «Фінанспромгаз» договір поставки нафтопродуктів №74/06-НП від 24.06.2014р. та додаткові угоди (т. 1 а.с. 174-177) до нього у відповідності до якого ТОВ «Фінанспромгаз» (постачальник) зобов’язувався передати у власність позивача, а позивач - прийняти і оплатити нафтопродукти на умовах, визначених в цьому договорі.

Найменування та кількість товару, що поставляється за цим договором, визначається Сторонами на кожну окрему партію товару у відповідному додатку до цього договору, які є його невід’ємною частиною (п. 1.2. договору поставки нафтопродуктів №74/06-НП від 24.06.2014р.).

Ціна товару встановлюється Сторонами в процесі виконання цього Договору та фіксується на кожну окрему партію Товару у відповідному додатку до цього договору, які є його невід’ємною частиною (п. 3.1. договору поставки нафтопродуктів №74/06-НП від 24.06.2014р.).

Інші істотні умови поставок товару такі як терміни та умови оплати товару, базис поставки тощо також визначались в додатках до договору поставки нафтопродуктів №74/06-НП від 24.06.2014р.

За перевіряємий період ТОВ «Фінанспромгаз» поставило позивачу нафтопродукти - а саме бензин не етильований марки АИ-92-К5-Євро клас В в кількості 49,750 грн. на загальну суму 972 761,95 грн., у т.ч. ПДВ 162 126,99 грн., що підтверджується актом приймання-передачі №723 від 04.07.2014р. та видатковою накладною №723 від 04.07.2014р., таблицею закупки (придбання) товару (т. 8 а.с. 109, 123-124).

У зв’язку з поставкою товару ТОВ «Фінанспромгаз» виписало позивачу податкову накладну №31 від 07.07.2014р., яку зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (т. 8 а.с. 127), відповідно до реєстру виданих та отриманих податкових накладних (т. 2 а.с. 1-247, т. 3 а.с. 1-246). В акті перевірки позивача також зазначено про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач повністю оплатив вартість поставленого товару згідно з платіжним дорученням від 04.07.2014р. (т. 8 а.с. 126).

Факт поставки товару та ввезення товару на митну територію України також підтверджено митною декларацією та залізничними накладними з відомостями вагонів, сертифікатом відповідності нафтопродуктів та паспортом якості нафтопродуктів (т. 8 а.с. 114-122, 125).

Також, позивач уклав з ТОВ «Фінанспромгаз Ойл» договір поставки нафтопродуктів №118/2014-НП від 25.09.2014р. та додаткові угоди до нього (т. 8 а.с. 72-77), у відповідності до якого ТОВ «Фінанспромгаз Ойл» (постачальник) зобов’язувався передати у власність позивача (покупець), а позивач - прийняти і оплатити нафтопродукти на умовах, визначених в цьому договорі.

Найменування та кількість товару, що поставляється за цим договором, визначається Сторонами на кожну окрему партію товару у відповідному додатку до цього договору, які є його невід’ємною частиною (п. 1.2. договору поставки нафтопродуктів №118/2014-НП від 25.09.2014р.).

Ціна товару встановлюється Сторонами в процесі виконання цього Договору та фіксується на кожну окрему партію Товару у відповідному додатку до цього договору, які є його невід’ємною частиною (п. 3.1. договору поставки нафтопродуктів №118/2014-НП від 25.09.2014р.).

Інші істотні умови поставок товару такі як терміни та умови оплати товару, базис поставки тощо також визначались в додатках до договору поставки нафтопродуктів №118/2014-НП від 25.09.2014р.

За перевіряємий період ТОВ «Фінанспромгаз Ойл» поставило позивачу нафтопродукти - а саме дизельне паливо згідно з наступними видатковими накладними: №376 від 25.09.2014р. на суму 2 027 973,50 грн., у т.ч. ПДВ 337 995,58 грн.; №768 від 17.12.2014р. на суму 1 1 15 275,05 грн., у т.ч. ПДВ 185 879,18 грн.; №776 від 19.12.2014р. на суму 1 959 987,25 грн., у т.ч. ПДВ 326 664,54 грн.; №777 від 19.12.2014р. на суму 1 027 404,00 грн., у т.ч. ПДВ 171 233,92 грн.; актами приймання – передачі нафтопродуктів №768 від 17.12.2014р., №776 від 19.12.2014р., №777 від 19.12.2014р., №376 від 25.09.2014р.; таблицею закупки (придбання) товару (т. 8 а.с. 78, 85-92).

У зв’язку з поставкою товару ТОВ «Фінанспромгаз Ойл» виписало позивачу наступні податкові накладні: від 25.09.2014р. №205 на суму ПДВ 337 995,58 грн.; від 17.12.2014р. №95 на суму ПДВ 185 879,18 грн.; від 19.12.2014р. №102 на суму ПДВ 171 234,00 грн.; від 19.12.2014р. №101 на суму ПДВ 326 664,54 грн. (т. 8 а.с. 93-96), відповідно до реєстру виданих та отриманих податкових накладних (т. 2 а.с. 1-247, т. 3 а.с. 1-246).

Вказані податкові накладні зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно витягу з Єдиного реєстру податкових накладних (т. 8 а.с. 97). В акті перевірки відповідач не заперечує факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач повністю оплатив вартість поставленого товару згідно з платіжними дорученнями (т. 8 а.с. 98-102).

Факт поставки товару та ввезення товару на митну територію України також підтверджено митними деклараціями та залізничними накладними з відомостями вагонів (т. 1 а.с. 172-173, т. 8 а.с. 79-84, 103-108).

Також, у відповідності до умов договору №КНГ-14/32НП/12-09-14 від 12.09.2014р. зі специфікаціями ТОВ «Континент Газ» (постачальник) здійснювало в перевіряємому періоді постачання нафтопродуктів - дизельного палива позивачу, а позивач - приймав та оплачував їх (т. 9 а.с. 71-82, 108-109, 115-116, 120-121).

Відповідач не заперечує факту постави товару та товарності зазначених операцій. Крім того, в акті перевірки навіть описані сертифікати відповідності, що підтверджують якість поставленого товару, номери залізничних накладних, згідно з якими транспортувався товар, та номери митних декларацій, що підтверджують ввезення товару на митну територію України (арк. 77 акту перевірки).

У зв’язку з постачанням нафтопродуктів (по першій з подій) ТОВ «Континент Газ» виписало та видало ТОВ «Корнелія» наступні податкові накладанні: №13 від 13.09.2014р. на суму ПДВ 1 998 076,98 грн.; №14 від 13.09.2014р. на суму ПДВ 684 257,12 грн.; №20 від 16.09.2014р. на суму ПДВ 184 079,75 грн.; №22 від 17.09.2014р. на суму ПДВ 876 687,93 грн.; №43 від 29.09.2014р. на суму ПДВ 1 187 658,63 грн.; №1 від 01.10.2014р. на суму ПДВ 759422,24 грн.; №2 від 01.10.2014р. на суму ПДВ 1976128,93 грн.; №3 від 03.10.2014р. на суму ПДВ 735385,29 грн.; №4 від 03.10.2014р. на суму ПДВ 1666899,73 грн.; №8 від 06.10.2014р. на суму ПДВ 726046,53 грн. (т. 9 а.с. 159-163, 165-169), відповідно до реєстру виданих та отриманих податкових накладних (т. 2 а.с. 1-247, т. 3 а.с. 1-246).

Податкові накладні №13 від 13.09.2014р., №14 від 13.09.2014р., №20 від 16.09.2014р., №22 від 17.09.2014р., №43 від 29.09.2014р. зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно витягу з Єдиного реєстру податкових накладних (т. 9 а.с. 164).

В акті перевірки відповідач підтверджує факт реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (арк. 78 акту перевірки).

Податкові накладні №1 від 01.10.2014р., №2 від 01.10.2014р., №3 від 03.10.2014р., №4 від 03.10.2014р., №8 від 06.10.2014р. не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тому позивач подав до декларації за жовтень 2014 року заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних) - Додаток 8 до декларації та копії документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням товарів у ТОВ «Континент Газ» (т. 8 а.с. 128-129).

Позивач повністю оплатив вартість поставленого товару згідно з платіжними дорученнями (т. 9 а.с. 170-194).

Факт поставки товару та ввезення товару на митну територію України також підтверджено митними деклараціями та залізничними накладними з відомостями вагонів (т. 9 а.с. 84-87, 89-103, 105-107, 111-114, 118-119, 123-126, 128-132, 134-142, 144-148, 150-158).

Крім того, позивач (комітент) уклав з ПП «Рембудсервіс» (комісіонер) договір комісії №07/07 від 07.07.2014р., у відповідності до якого ПП «Рембудсервіс» на виконання комісійного доручення уклав в інтересах позивача договір купівлі-продажу товару та договір зберігання товару (т. 8 а.с. 187-189).

На виконання вказаного договору, ПП «Рембудсервіс» (код ЄДРПОУ 32082063) від свого імені, було укладено договір на придбання будівельних матеріалів, а саме Договір поставки № 58 від 22.09.2014 року з ТОВ «Шахтарськтранс» (постачальник) на придбання будівельних матеріалів (цегли), здійснено належні заходи по збереженню (зберігання) товару комітента, а саме: укладено договір відповідного зберігання №4-Х від 22.09.2014 року, та виписано видаткову накладну №33 від 30.09.2014 року, податкову накладну №33 від 30.09.2014 року, податкову накладну №35 від 30.09.2014 року, відповідно до реєстру виданих та отриманих податкових накладних (т. 2 а.с. 1-247, т. 3 а.с. 1-246, т. 8 а.с. 193).

Податкові накладні були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що також зазначено в акті перевірки позивача.

На підставі акту надання послуг від 30.09.2014р. (т. 8 а.с. 180) позивач сплатив ПП «Рембудсервіс» комісійну винагороду у розмірі 1800000 грн., у т.ч. ПДВ 300000 грн., а також на підставі актів наданих послуг від 26.11.2014р. (т. 8 а.с. 195-197) відшкодував витрати комісіонера на оплату послуг зберігання товару у розмірі 660000 грн., у т.ч. ПДВ 110000 грн.

Відповідні суми позивач відніс до складу податкового кредиту за вересень 2014р. 300000 грн. та за листопад 2014р. 110000 грн., а 2050000 грн. – до складу валових витрат за 2014 рік.

03.11.2014 року позивачем було повернуто будівельні матеріали (цегла) та виписано накладну повернення постачальнику №14 від 03.11.2014 року (т. 8 а.с. 194), а ПП «Рембудсервіс» було виписано розрахунок коригування №1 від 03.11.2014 року до податкової накладної №35 від 30.09.2014 року.

З письмових пояснень позивача вбачається, що транспортування цегли від постачальника до позивача не відбувалось. У відповідності до умов договору комісії №07/07 від 07.07.2014 року, та договору №4-Х відповідального зберігання від 22.09.2014 року придбана цегла була передана на зберігання ТОВ «Шахтарськтранс» за місцем її отримання. 03.11.2014 року повернута позивачем постачальнику за місцем її зберігання.

Крім того, ПП «Рембудсервіс» видано Ліцензію АВ №559928 щодо видів діяльності, пов’язаної із створенням об’єктів архітектури (т. 8 а.с. 198-200).

Факт зберігання придбаного у вказаних контрагентів товару підтверджується договором про надання послуг №5-01/13 від 01.01.2013р., актами прийому – передачі на зберігання та видачі зі зберігання дизельного палива (нафтопродуктів) з ПАТ «Закарпатнефтепродукт - Мукачево» (т. 10 а.с. 1-197, т. 11 а.с. 1-248, т. 12 а.с. 1-228, т. 13 а.с. 1-250, т. 14 а.с. 1-31); договором про надання послуг №Хр-А/К-10/06-13 від 10.06.2013р., актами прийому – передачі на зберігання та видачі зі зберігання дизельного палива (нафтопродуктів), актами приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю, накладними з ТОВ «АТП-М» (т. 19 а.с. 1-250); договором про надання послуг №МК-14 від 20.03.2014р. з додатками, актами прийому та повернення зі зберігання нафтопродуктів з ТОВ «Миконт» (т. 7 а.с. 1-245, т. 8 а.с. 1-71); договором про надання послуг №КТХ-13 від 28.01.2013р., актами приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю, накладними з ПП ВТФ «ТАБ» (т. 14 а.с. 32-199); договором зберігання ПММ №11.02/1 від 11.02.2013р., актами приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю, накладними з ПП ВТФ «ТАБ» (т. 9 а.с. 1-70).

Як вбачається з матеріалів справи, придбаний у ТОВ «Юком», ТОВ «Фінанспромгаз Ойл», ТОВ «Фінанспромгаз», ТОВ «Континент Газ» товар у подальшому був реалізований наступним контрагентам, що підтверджуються: договорами поставки №10/05 від 10.05.2007р., №137 від 01.08.2013р., №183 від 08.05.2014р. та таблицею реалізації товару ВАТ «Закарпатнефтепродукт - Мукачево» (т. 4 а.с. 1-81); договорами поставки №К-ВТО-3 від 01.03.2012р., №К-ВТО-04/14 від 04.04.2014р. та таблицею реалізації товару ТОВ «ВестТрансОйл» (т. 4 а.с. 82-194); договорами поставки №КБ-14 05-12 від 14.05.2012р., №КБ-13/06-14 від 13.06.2014р., таблицею реалізації покупцю ТОВ «Бруком» (т. 4 а.с. 195-250, т. 5 а.с. 1-164); договором поставки товару №КБ/15-05-12 від 15.05.2012р., таблицею реалізації покупцю ПП «Рембудсервіс» (т. 6 а.с. 1-6); договорами поставки №КМП-22 05-12 від 22.05.2012р., №КМП-01/04-14 від 01.04.2014р., таблицею реалізації покупцю ТОВ «ТД «Маркет-плюс» (т. 6 а.с. 7-187); договором поставки №КОК-10/04/13 від 10.04.2013р., таблицею реалізації покупцю ТОВ «Контрактойл» (т. 6 а.с. 188-200); договором поставки №КС-12/04/13 від 12.04.2013р., таблицею реалізації покупцю ТОВ «Стендлюкс» (т. 6 а.с. 201-207); договором поставки №351/12-13 від 06.08.2013р., таблицею реалізації покупцю ДП «ПрикарпатЗахідТранс» (т. 6 а.с. 208-213); договором поставки №814 від 20.01.2014р., таблицею реалізації покупцю ТОВ «Квадронафта» (т. 6 а.с. 214-223); договором поставки №К-20/05-14 від 20.05.2014р., таблицею реалізації покупцю ТОВ «Оптсервісойл» (т. 6 а.с. 224-235); договором поставки №281114 від 28.11.2014р., таблицею реалізації покупцю ТОВ «Карт Маркет» (т. 6 а.с. 236-242).

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 КАС України, суд зазначає, що спірні правочини укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Отже, дані договори визнаються судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентами позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України. Суд також зазначає, що згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів повернення коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника. Отже, приєднані до справи документи про оплату товару (послуг) визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Оглянуті судом документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Усі долучені до матеріалів справи податкові накладні виписані на ім'я ТОВ "Корнелія" його контрагентами відповідають вимогам чинного законодавства, складені відповідно до положень ст.201 Податкового кодексу України та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В акті перевірки контролюючим органом не заперечується проти правильності оформлення податкових накладних, які виписувалися контрагентами позивача та на підставі яких позивач скористався правом на формування податкового кредиту.

Як вбачається з акту перевірки відповідачем не спростовується, що на час здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ "Корнелія" було зареєстровано як платник податку в податковому органі та якому присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за договорами, укладеними з контрагентами іншого результату, ніж отримання товару (послуг), економічна доцільність яких підтверджена в ході розгляду справи, останні були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ТОВ "Корнелія", наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків. А відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового обліку.

Стосовно посилань відповідача в акті перевірки на те, що позивачем до перевірки не надано акти приймання продукції за якістю та кількістю, товарно-транспортні накладні по затвердженій формі, суд зазначає наступне.

Відповідно до Роз'яснень інформаційного листа від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 Вищого адміністративного суду України, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податкового обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Господарські операції ТОВ "Корнелія" з його контрагентами підтверджуються зокрема: договорами, видатковими та податковими накладними, митними деклараціями, залізничними накладними, актами приймання-передачі товару, у тому числі на зберігання та відпустку, платіжними дорученнями, сертифікатами відповідності нафтопродуктів та паспортами якості продукції.

Стосовно посилань відповідача в акті перевірки на податкову інформацію отриману щодо контрагентів позивача, а саме: податкову інформацію по ТОВ «Юком» в частині взаємовідносин з платниками податків за період 2013-2014 р.р., акт від 05.03.2015 року №188/26-55-22-08/37955837, складений ДПІ у Печерському районі м. Києва, документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Фінанспромгаз» щодо дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти сплати податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, акт від 05.03.2015 року №190/26-55-22-08/39166537, складений ДПІ у Печерському районі м. Києва, документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Фінанспромгаз Ойл» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами – постачальниками та контрагентами - покупцями за період діяльності з 01.05.2014 року по 31.12.2014 року, податкову інформацію щодо спектру фінансово-господарської діяльності ТОВ «Континент Газ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.09.2014р. по 30.11.2014р., суд зазначає наступне.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Також, суд зазначає, що, у відповідності до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум до складу витрат та податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Варто наголосити, що вищенаведена позиція цілком і в повній мірі відповідає міжнародній судовій практиці, зокрема, практиці Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також Юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Так, відповідно п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.09 р. судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Наведені вище документи первинного бухгалтерського обліку, які також досліджувались податковим органом під час проведення перевірки позивача, підтверджують здійснення руху активів та зміни у власному капіталі та зобов'язаннях позивача.

Крім того, в акті перевірки не викладено жодних належних та допустимих доказів відсутності фактичного здійснення позивачем господарських операцій за укладеними договорами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач правомірно включив до складу витрат та податкового кредиту суми, які підтверджені первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, у зв'язку з придбанням позивачем товару (послуг), які в свою чергу були використані останнім у межах господарській діяльності.

Виходячи з вищевказаного, висновки акту перевірки є необґрунтованими та безпідставними, а податкові повідомлення-рішення, прийняті на його підставі, - протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1, 2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 205,243-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В:

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2017 року.

Суддя Заічко О.В.