Справа № 802/2165/17-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

21 грудня 2017 р. Справа № 802/2165/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідачів щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку.

12.12.2017 через відділ прийому суду представником Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв'язку із порушенням позивачем строку на звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, визначеного ст. 99 КАС України (в редакції до 14.12.2017 включно). Обґрунтовуючи заявлене клопотання, представник відповідача посилається на рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013 та вказує на те, що вихідна допомога не ототожнюється за своїм змістом та правовою природою із заробітною платою, а в даному випадку із суддівською винагородою та вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальні строки звернення до суду.

Позивача та представник Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у судове засідання не прибули, натомість 19.12.2017 та 21.12.2017 відповідно, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав, уповноваженого представника не направив.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 3 статті 194 та частини 9 статті 205 КАС України, на думку суду, наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Визначаючись щодо підстав для залишення позовної заяви без розгляду, суд виходив з наступного.

Підпунктом 10 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, в новій редакції (далі - КАС України) встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини 1 статті 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Як свідчать матеріали справи, згідно наказу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.09.2016 року № 93-К суддю Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Камінського Валерія Петровича, який Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VІІІ "Про звільнення суддів" звільнений з посади, у зв'язку з поданням заяви про відставку, відрахований зі штату суддів Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 30.09.2016 року.

Представник Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області у поданому клопотанні зазначив про те, що саме з моменту ознайомлення з наказом про звільнення у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав стосовно невиплаченої вихідної допомоги при звільненні, яка не входить до структури заробітної плати, а тому норми ст. 233 КЗпП України щодо строків позовної давності про стягнення заробітної плати в даному випадку не застосовуються.

Таким чином, момент ознайомлення із вищезгаданим наказом суду є датою з якої позивач мав дізнатись про порушення своїх прав на отримання вихідної допомоги.

Разом з тим, до суду за захистом своїх прав на отримання вихідної допомоги позивач звернувся лише 21.11.2017.

Суд не погоджується з даним твердженням представника відповідача, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1. ст. 52 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Згідно ч. 2 ст. 54 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII суддя не може поєднувати свою діяльність із підприємницькою, адвокатською діяльністю, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу (крім викладацької, наукової чи творчої), а також входити до складу керівного органу чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку.

Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 126, частина 2 статті 127, стаття 128, стаття 130 Основного Закону України).

Також, у своєму рішенні від 19.11.2013 № 10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.

Крім того, згідно п. 2.1 рішення Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15.10.2013 під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Наведені положення законодавства дають підстави суду для висновку, що вихідна допомога за своєю суттю є заохочувальною, стимулюючою виплатою і одним із видів доходу (заробітку) суддів, які здійснюють свою діяльність на професійній основі і не можуть виконувати іншої оплачуваної роботи, а тому охоплюється поняттям "заробітна плата".

Аналогічного правового висновку дійшла колегія Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 18.10.2016 справа № К/800/18136/16, копія якої долучена до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи те, що вихідна допомога судді є одним із видів його заробітку та ототожнюється з поняттям "заробітна плата", наявні правові підстави для застосування в спірних правовідносинах положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, отже, позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Відтак, клопотання представника відповідача необґрунтоване та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 256 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 КАС України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна