Справа № 802/1974/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 грудня 2017 р. Справа № 802/1974/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Краєвської І.В.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_3 до управління Укртрансінспекції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що постановою в. о. начальника управління відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області ОСОБА_4 № 032053 від 24 жовтня 2017 року до ОСОБА_3 застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 1700,00 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Так, позивач зазначає, що під час проведення перевірки зафіксовано порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", у тому числі ч. 1 абз. 3 ст. 60 - надання послуг з перевезення пасажирів по маршруту "Вінниця-Тиврів" без оформлення документів перелік, яких визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: квитково-касовий лист, індивідуальна контрольна книжка водія, відсутній договір обов'язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті водія ОСОБА_5 При цьому, позивач зазначає, що обов'язок ведення товарно-касової книги та порядок заповнення квитково-касових листів був встановлений наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 279 від 31 травня 2000 року "Про затвердження Інструкції про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу". Однак, наказ Міністерства транспорту України від 31 травня 2000 року № 279 і затверджена ним Інструкція про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу, втратили чинність згідно з наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 25 травня 2006 року № 503 з 02 жовтня 2006 року, а тому починаючи з 02 жовтня 2006 року форма квитково-касового листа та порядок його заповнення чинним законодавством не врегульоване.

Таким чином, позивач вважає, постанову № 032053 від 24 жовтня 2017 року протиправною, прийнятою з порушенням норм матеріального права з огляду на відсутність обставин, які слугували підставою для її прийняття.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив врахувати подані письмові заперечення, зокрема зазначив, що пояснення представника позивача щодо наказу "Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування" від 25 травня 2006 року № 503 був відмінений наказом № 279 від 31 травня 2000 року, яким було затверджено Інструкцію про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу, ніяким чином не свідчить про те, що було відмінено обовязок перевізника та водія відносно ведення квитково-касового листа, його заповнення та надання у виконання вимог ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Таке оформлення за відсутності Інструкцій має здійснюватися у довільній формі. Стосовно правового регулювання та ведення індивідуальних контрольних книжок водіїв, останній зазначив, що Порядок ведення індивідуальних контрольних книжок водіїв встановлений Положенням про робочий час та час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства транспорту і звязку України № 340 від 07 червня 2010 року. Так, дійсно нормами чинного законодавства України не передбачено обовязку водія транспортного засобу мати при собі та предявляти для перевірки інспекторам Укртрансбезпеки при виконанні ними власних повноважень індивідуальної контрольної книжки водія. Однак, враховуючи те, що при здійсненні внутрішніх перевезень транспортний засіб перевізника не був обладнаний спеціальним технічним засобом - тахографом, який мав би забезпечити можливість перевірки дотримання водієм вимог чинного законодавства України відносно дотримання останнім у частині норм та вимог регулювання робочого часу та часу відпочинку при здійсненні перевезень автомобільним колісним транспортним засобом, що значною мірою впливає на безпеку руху та безпеку як самого водія, так і пасажирів колісного транспортного засобу. Разом з тим, нормами вказаного нормативно - правового акту передбачена обовязкова наявність та ведення водієм індивідуальної контрольної книжки водія, яка має заповнюватися ним протягом усього часу здійснення перевезень, у даному випадку пасажирських.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, оцінивши надані докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 4,6-11, 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті 25 вересня 2017 року відповідно до направлення на перевірку № 009029 державними інспекторами управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області була проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт суб'єктами господарювання.

Під час проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом 28 вересня 2017 року о 11 год. 25 хв. на ділянці дороги у м. Вінниці по 50-річчя Перемоги, 35, маршрут "Вінниця-Тиврів" було виявлено, що автотранспортним засобом марки Мерседес-Бенц 609, реєстраційний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, водієм ОСОБА_5 здійснювалось перевезення пасажирів без належним чином оформлених документів перелік, яких визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме без: квитково-касового листа, індивідуальної контрольної книжки водія, відсутній договір обов'язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті водія ОСОБА_5

На підставі вказаного акта перевірки постановою в.о. заступника начальника управління - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області ОСОБА_4 від 24 жовтня 2017 року № 032053 до повивача було застосовано адміністративно-господарський штраф на суму 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність, за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходив з такого.

Спірні відносини між сторонами у даній справі регулюються законом України "Про автомобільний транспорт", постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті", постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 25 лютого 2009 року "Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні", Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, порядком розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07 травня 2010 року № 278 тощо.

Закон України "Про автомобільний транспорт" № 3492-IV від 23.02.2006 (далі - Закон № 3492) визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Статтею 3 Закону № 3492 визначено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Приписами частини 1 статті 5 Закону № 3492 передбачено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до положень статті 6 Закону України № 3492, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Пунктом 4 Положення № 103 передбачено, що основним завданням Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті. У відповідності до абзацу першого п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи .

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами державного контролю під час планових, позапланових та рейдових перевірок на підставі направлення на перевірку.

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (п. 14 Порядку № 1567).

Пунктом 15 Положення № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення.

Відповідно до ст. 39 Закону України № 3492 автомобільні перевізники, водії, пасажир повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для регулярних пасажирських перевезень: для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно зі ст. 60 Закону України № 3492 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже було зазначено вище, постановою № 032053 від 24 жовтня 2017 року прийнятою за порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яку передбачена абз. 3, ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за відсутність у водія належно оформленого квитково-касового листа постановлено стягнути з позивача 1700,00 грн.

В даному випадку позивач заперечує обов'язкову наявність квитково-касового листа.

Щодо вказаних доводів суд зазначає таке.

Наказом Міністерства транспорту України від 31 травня 2000 року № 279 (далі - наказ № 279), зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23 червня 2000 року за № 369/4590, було затверджено Інструкцію про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу. Також додатком № 13 до цієї Інструкції було затверджено форму квитково-касового листа.

Згідно з наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 25 травня 2006 року № 503 наказ № 279 втратив чинність.

Водночас суд зазначає, що квитково-касовий лист - це документ, який є пiдставою для облiку транспортної роботи, роботи водiїв та списання витраченого пального на загальний пробiг автобуса, а також для взаєморозрахункiв мiж перевiзником i замовником на надання транспортних послуг. Відповідно позиція позивача щодо заповнення квитково-касового листа у зручний час по свої суті нівелює саме існування такого документу та цілі, для яких такий документ введено. Також, незважаючи на те, що законодавцем не передбачено вимог щодо порядку та часу заповнення квитково-касового листа, даний документ передбачено у переліку документів, на підставі яких виконуються регулярні пасажирські перевезення.

Таким чином, суд вважає, що включення квитково-касового листа у перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, накладає відповідний обов'язок щодо його своєчасного заповнення.

Оскільки квитково-касовий лист на момент проведення перевірки заповнено не було (що не заперечується позивачем), то суд погоджується з відповідачем, що виявлені у позивача під час перевірки порушення, зафіксовані в акті АВ № 030792, становлять склад правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", і тягнуть накладання штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відтак, постанова № 032053 від 24 жовтня 2017 року, прийнята на підставі акта АВ № 030792, за порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" є правомірною та не підлягає скасуванню.

Щодо наявності індивідуальної контрольної книжки та договору обов'язкового особистого страхування водії від нещасних випадків, суд зазначає таке.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 340 від 07 червня 2010 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 вересня 2010 року за № 811/18106.

Відповідно по п.1.5 зазначеного Наказу, робоче місце водія - місце за кермом транспортного засобу або місце, де він здійснює виконання своїх обов'язків, визначених трудовим договором; робочий час водія - час, протягом якого водій зобов'язаний виконувати свої обов'язки, визначені трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на транспортному засобі для показу та реєстрації інформації про рух транспортного засобу.

Разом з тим, при здійсненні внутрішніх перевезень транспортний засіб перевізника не був обладнаний спеціальним технічним засобом - тахографом, який мав би забезпечити можливість перевірки дотримання водієм вимог чинного законодавства України відносно дотримання останнім у частині норм та вимог регулювання робочого часу та часу відпочинку при здійсненні перевезень автомобільним колісним транспортним засобом, що значною мірою впливає на безпеку руху та безпеку як самого водія, так і пасажирів колісного транспортного засобу.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що водій інспекторам пояснив, що надати індивідуальну контрольну книжку водія він немає можливості, оскільки, остання перебуває у власника транспортного засобу.

Щодо зазначених пояснень, суд зазначає, що Положенням не вказано коли саме слід заповнювати таку книжку.

Поняття "ведення індивідуальної контрольної книжки водія", полягає не в тому, що вона є в наявності, а в тому, що до неї необхідно вносити відомості відносно кожної поїздки задля можливості перевірки дотримання вимог щодо робочого часу, періоду керування, перерви, часу відпочинку та обліку робочого часу.

Такого обов'язку позивачем на момент перевірки дотримано не було, що ним не заперечувалось.

Щодо висновків про відсутність договору обов'язкового особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті, то суд зазначає, що наявність такого є обов'язковою. При цьому водій інспекторам не пояснив причин відсутності вказаного полісу.

Відтак, Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 (далі Положення № 959), затверджено Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, яким визначено порядок здійснення обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті працівників транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях, а саме водіїв автомобільного, електротранспорту: машиністів і помічників машиністів поїздів (електровозів, тепловозів, дизель-поїздів).

Пунктом 4 Положення № 959 визначено, що страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування.

Отже, відсутність у позивача поліса обов'язкового особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті, під час проведення перевірки транспортних засобів, які йому належать на праві власності або перебувають у користуванні за договором, є порушенням вимог чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що позивачем не були належним чином дотримані усі вказані вимоги чинного законодавства, порушення яких були зафіксовані в акті перевірки та в оскаржуваній постанові є правомірною визначена міра відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 1700, 00 грн., тому висновки відповідача про виявлені порушення також є правомірними.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_3.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна