Справа № 515/1359/17
Суддя: Бучацька А. І.
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 515/1359/17
Провадження № 2-а/513/41/17
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., при секретарі Златіній О.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата адміністративну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, Управління Державної казначейської служби України в Татарбунарському районі Одеської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2017 року позивач звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до відповідачів, в якому просить визнати противоправними дії Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області щодо недоплати щорічної грошової допомоги до 05 травня за 20017 рік та зобов'язати Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області здійснити перерахунок недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 05 травня 2017 року, як учаснику бойових дій згідно вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених коштів; стягнути з УДКСУ у Татарбунарському районі Одеської області на його користь недоплачену разову щорічну грошову допомоги до 05 травня 2017 року, як учаснику бойових дій згідно вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5360 гривень, тобто п'яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є учасником бойових дій та приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, про що має відповідне посвідчення серії НОМЕР_1, видане 04.10.2015 року.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. 11 травня 2017 року на виконання вимог ч. 5 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області нарахувало позивачу разову грошову допомогу у розмірі 1200 гривень.

Такі дії відповідача він вважає протиправними, та такими, що суперечать ст.12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року в порядку ст.22 КАС України справу було передано на розгляд до Саратського районного суду Одеської області (а.с.16).

03 жовтня 2017 року справа надійшла до Саратського районного суду Одеської області (а.с.19).

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив суд його задовольнити (а.с. 38).

Представник Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях. Послався зокрема на те, позивач перебуває на персоніфікованому обліку в Управлінні з 26.11.2015 року відповідно вимог постанови Кабінету Міністрів від 29.01.2003 року №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» за статусом "учасник бойових дій". Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України від 28.12.2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набрав чинності 01.01.2015 року, розділ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У зв'язку із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року №79-VIIІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Вказаною постановою встановлено, що грошова допомога до 5 травня передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій виплачується у розмірі 1200 грн. Саме такий розмір допомоги і був виплачений позивачу (а.с 28). Справу просив розглянути за його відсутності та у позові просив відмовити (а.с. 50).

Представник Управління Державної казначейської служби України в Татарбунарському районі Одеської області позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В письмових запереченнях, наданих до суду зазначив, що позивачем в позові не зазначено жодної протиправної дії з боку Управління Державної казначейської служби України у Татарбунарському районі, у зв'язку з чим незрозуміло, чому вона виступає відповідачем у справі. Відповідно до Положення про Управління Державної казначейської служби України у Татарбунарському районі Одеської області, затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 21.11.2011 року № 110 (зі змінами), Управління є юридичною особою публічного права. Основним завданням управління казначейства є реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Спірні правовідносини виникли між позивачем та управлінням соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області. Відповідно до бюджетного законодавства органи державної влади є розпорядниками бюджетних коштів і уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення видатків з бюджету, а задоволення позовних вимог позивача може призвести до економічно-необґрунтованих збитків та нецільового використання бюджетних коштів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України» на поточний рік. Справу просив розглянути за його відсутності та у позові відмовити (а.с. 30-32, 44-45).

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

З копії посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 04 листопада 2015 року ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 6).

У 2017 році позивачу ОСОБА_1 було виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1200 гривень. Вказана обставина підтверджується випискою по картковому рахунку, відкритому на ім'я позивача, у АБ «Укргазбанк» (а.с.7 зв.).

15 серпня 2017 року позивач вважаючи, що, йому не в повному обсязі виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, звернувся із заявою до УСЗН Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, якою просив нарахувати та виплатити йому невиплачену частину одноразової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2017 рік у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком (а.с. 7).

Листом №о-27-19/21 від 30 серпня 2017 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті невиплаченої частини одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком та роз'яснено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 учасникам бойових дій надається допомога до 5 травня у 2017 році у розмірі 1200 гривень (а.с.8).

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п.26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій ст.46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст.21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Згідно з п.1 ч.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків - 1200 гривень.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач отримав щорічну одноразову допомогу до 5 травня у розмірі 1200 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік позивачу була нарахована та виплачена у розмірі 1200 гривень відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Тому судом не встановлено підстав для визнання неправомірними дій відповідачів та покладення зобов'язання здійснити дії щодо донарахування та виплати позивачу відповідної щорічної разової грошової допомоги.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 19 лютого 2016 року у справі №К/800/4176/16 (№753/13867/15-а).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки Управління соціального захисту населення, здійснюючи позивачеві виплату допомоги до 5 травня у розмірі, установленому Кабінетом Міністрів України, діяло у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Керуючись ст.ст. 12, 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.26 Розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІI «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин»), постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», ст.ст. 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову до Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, Управління Державної казначейської служби України в Татарбунарському районі Одеської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А. І. Бучацька