Справа № 161/17793/17
Суддя: Кирилюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/1112/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Кирилюк В.Ф.
при секретарі Турук І.Р.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача Спіріної Ю.П.
представника відповідача - Легкої Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 31 липня 2016 року загинув її син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок низькодиференційованої аденокарциноми правої легені. Ця хвороба виникла внаслідок участі сина у бойових діях, виконання обов`язків військової служби та захисту Батьківщини.

ОСОБА_2 був призваний на військову службу по мобілізації 18.08.2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Брав безпосередню участь в антитерористичній операції в періоди з 19.11.2014 року по 23.12.2014 року, з 30.01.2015 року по 17.03.2015 року. Звільнений із Збройних Сил України за станом здоров`я 07.09.2015 року.

Під час служби у ЗСУ неодноразово перебував на лікуванні у Головному військовому медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь», який є провідною установою охорони здоров`я Міністерства оборони України. Згідно з п. 11 свідоцтва про хворобу №661 від 17.06.2015 року, виданого ГВМКЦ «ГВКГ», «легеневий малюнок посилений в прикореневих ділянках, більше справа. Корені посилені, структурні, синуси вільні», що свідчить про початок онкологічного захворювання. Згідно з випискою №170 від 05.02.2016 року встановлено діагноз «Низькодиференційований рак кореня правої легені із проростанням в середостіння, метастази в печінку». Згідно витягу з протоколу Центральної ВЛК №2546 від 26 вересня 2016 року захворювання і причина смерті ОСОБА_2 так, пов`язані із захистом Батьківщини».

У 2017 року позивач звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про встановлення їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого (померлого) інваліда війни». В результаті 27.10.2017 року листом № 11.8-8/19094 відповідач повідомив її, що не знайшов законних підстав для надання їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі вказаного посвідчення і відмовив їй.

Вважає відмову Департаменту соціальної політики Луцької міської ради протиправною, такою, що порушує моральні засади суспільства та закони України. Оскільки її син фактично був учасником бойових дій (відповідно до ст. 5, 6, Закону), вважає, що на неї поширюється чинність частини першої ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і вона має право на встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого».

Покликаючись на викладені обставини просить суд:

- визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Луцької міської ради у наданні їй статусу члена сім`ї померлого інваліда війни, на якого поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого»;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради встановити їй, матері ОСОБА_2 , статус члена сім`ї померлого інваліда війни, на якого поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видати їй посвідчення «Член сім`ї загиблого».

Позивач і її представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, на підставі доводів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з мотивів викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що у 2017 році ОСОБА_1 звернулася до відповідача із документами для встановлення статусу особи, на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого».

27 жовтня 2017 року листом за вих. № 11.8-8/19094 Департамент соціальної політики Луцької міської ради повідомив позивача про те, що надати статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі поданих документів немає законних підстав.

При цьому у вказаному листі зазначено, що відповідно до абзацу 1 пункту 1 ст. 10 чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Чинність даного закону поширюється лише на батьків загиблих осіб.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_2 був призваний на військову службу по мобілізації 18.08.2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Згідно довідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15.06.2015 року за №5216, вбачається, що ОСОБА_2 дійсно в період з 19.11.2014 року по 23.12.2014 року, з 30.01.2015 року по 17.03.2015 року безпосередньо брав участь в атитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цінності України в районі/районах проведення ати терористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с. 11).

Згідно довідки Луцького об`єднаного міського військового комісаріату №327 від 23.09.2015 року ОСОБА_2 07.09.2015 року звільнений за станом здоров`я та перебуває на обліку ОМВК (а.с. 12).

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що під час служби у ЗСУ ОСОБА_2 неодноразово перебував на лікуванні у Головному військовому медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь», який є провідною установою охорони здоров`я Міністерства оборони України.

03.06.2015 року ОСОБА_2 отримав посвідчення учасника бойових дій. 16.12.2015 року ОСОБА_2 отримав посвідчення інваліда війни 3 групи (а.с. 13).

Згідно з п. 11 свідоцтва про хворобу №661 від 17.06.2015 року, виданого ГВМКЦ «ГВКГ», «легеневий малюнок посилений в прикореневих ділянках, більше справа. Корені посилені, структурні, синуси вільні», що свідчить про початок онкологічного захворювання (а.с. 18-19).

Згідно витягу з протоколу №3526 від 25.09.2015 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм каліцтв захворювання сержанта у запасі ОСОБА_2 , 1968 року народження, так, пов`язанні із захистом Батьківщини (а.с. 22).

Згідно з випискою №170 від 05.02.2016 року встановлено діагноз «Низькодиференційований рак кореня правої легені із проростанням в середостіння, метастази в печінку». Згідно витягу з протоколу Центральної ВЛК №2546 від 26 вересня 2016 року захворювання і причина смерті ОСОБА_2 так, пов`язані із захистом Батьківщини».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 01.08.2016 року (а.с. 14).

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм каліцтв захворювання сержанта у запасі ОСОБА_2 , 1968 року народження: «Низькодеференційована аденокарцинома правої легені, ст.. ІV, кл. гр.. IV», що послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 захворювання і причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 27).

Відповідно до Закону України «Про військовий обовязок та військову службу», військовий обов`язок - це Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактам) та призов на військову службу; проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі. Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, які приписані до призовних дільниць: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. Відповідно до Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів с обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

З посиланням на дані норми Закону та Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», позивач вважає, що її син помер внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, тобто за час проходження військової служби, відтак, вона як мати такого військовослужбовця має право на встановлення їй статусу особи, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та на відповідні пільги, які надаються вказаним Законом члену сім`ї загиблого військовослужбовця.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», сфера дії цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Посвідчення видається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти підчас проходження військової служби».

Факт надання вказаних документів позивачем разом із заявами до відповідача, останніми у ході судового розгляду справи не заперечувалося.

Відповідно статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 3551-XII), ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно зі абз. 8 п. 1 ст. 10 Закону № 3551-XII, чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення.

У абзаці 16 пункту 1 зазначеної статті Закону № 3551-XII визначено, що до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

Процедуру надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб врегульовано Порядком надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 23.09.2015 року № 740(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок).

У відповідності до абз. 5 п. 2 Порядку, статус особи, на яку поширюється чинність Закону, згідно з цим Порядком надається сім`ям військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) і працівників Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовців військових прокуратур, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників МВС, Управління державної охорони, Держспецзвязку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

До членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать, зокрема: батьки (п. 3 Порядку).

За змістом пп. 4 п. 4 Порядку, підставами для надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, для осіб, зазначених в абзаці 5 пункту 2 цього Порядку є: свідоцтво про смерть (копія) або повідомлення про загибель особи; документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, або документи про безпосереднє залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення; постанова штатної військово-лікарської комісії відповідного військового формування.

У відповідності до п. 5 Порядку, для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, членам сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, необхідно подати органу праці та соціального захисту населення заяву і документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку.

Рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається органами праці та соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів. Відсутність документів, визначених пунктом 4 цього Порядку, та їх недостовірність є підставою для відмови в наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону (п. 6 Порядку).

Пунктом 7 згаданого Порядку визначено, що посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

Водночас, суд враховує, що в преамбулі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, вказано, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

В силу приписів підпункту 3 пункту 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

У відповідності до п. 10 ст. 14 Закону № 2011-XII, військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами. Пунктом 13 вказаної статті Закону № 2011-XII визначено, що особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У контексті наведеного слід відмітити, що форму та порядок видачі таких посвідчень установлено Постановою Кабінетом Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

Згідно із абз. 1 п. 1 вказаної Постанови, посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками №№ 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

У пункті 2 Постанови визначено Міністерству оборони забезпечити виготовлення бланків посвідчень у необхідній кількості та видачу їх військовими комісаріатами членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 16-1 Закону № 2011-XII, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Разом з цим, суд зауважує, що у відмові Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, оформленій листом від 27.10.2017 року, не вказано які саме підстави відсутні для надання позивачу відповідного статусу.

Відсутність таких доводів свідчить, що відмова відповідачем Департаменту соціальної політики Луцької міської ради прийнята без дотримання вимог Порядку.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача у встановленні їй статусу підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» (абз. 1 п. 4 вказаного Положення).

Статтею 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Завданням адміністративного судочинства, згідно зі ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне ви рішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

У відповідності до пунктів 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Водночас суд відмічає, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 року в справі № 816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отож, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на зазначене, а також ураховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності дій відповідача та з метою повного захисту прав позивача, суд зобов`язує Департамент соціальної політики Луцької міської ради встановити позивачу, матері ОСОБА_2 , статус особи, на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В задоволенні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача видати їй відповідне посвідчення слід відмовити, оскільки така вимога є передчасною, так як видача посвідчення відноситься до компетенції Департаменту соціальної політики, яка здійснюється після встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер), чи пропав безвісті під час проходження військової служби.

На підставі ст.ст. 5, 6, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», керуючись ст.ст 2, 11, 17, 94, 158-163, 181, 186 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області в наданні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї померлого інваліди війни, на якого поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту».
Зобов`язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради Волинської області надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї померлого інваліда війни, на якого поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту».
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк