Справа № 700/788/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 700/788/17 Головуючий у 1-й інстанції: Яценко Г.М. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

06 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.

за участю секретаря: Бордунової К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2017 року у справі за скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на постанову про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернувся до Лисянського районного суду Черкаської області із скаргою до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на постанову про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2017 року скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2017 року як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Строки звернення до адміністративного суду врегульовано статтею 99 КАС України, згідно з якою адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Частинами 2-3 вказаної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункті 5 частини першої статті 183 2 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб'єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся зі скаргою на постанову державного інспектора управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. та відшкодування шкоди у розмірі 10 843,0 грн.

Так, строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлений статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якої скаргу на таку постанову може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Зокрема, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За правилами статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Тобто, наслідком пропуску строку звернення до суду є залишення адміністративного позову без розгляду на підставі статті 100 КАС України.

Оговорюючи питання з приводу строків звернення до суду, колегія суддів зазначає, що застосування строків звернення до суду є помилковим у випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України в постанові від 24.11.2015 року, справа № п/800/259/15 , номер судового рішення в ЄДРСРУ 54688673.

Водночас, умовою поновлення пропущеного строку звернення до суду є наявність саме поважних причин його пропущення. Поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами відповідних дій.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з тим, як свідчить практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка є джерелом права, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії» (рішення від 22.10.1996 року), «Девеер проти Бельгії» (рішення від 27.02.1980 року)).

Як свідчать матеріали даної справи, залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було додано копію довідки (виготовлену на кольоровому принтері) Звенигородської центральної районної лікарні від 12.10.2017 року (без номеру) про перебування ОСОБА_2 на лікуванні у «лор-лікаря з 04.10.2017 по 12.10.2017», що на думку суду не може бути належним доказом поважності пропущеного строку.

В апеляційній скарзі позивач вказує на помилковість зазначеного висновку суду першої інстанції, оскільки за твердженням ОСОБА_2 наведені вище обставини щодо перебування позивача на лікуванні не залежали від волі останнього, виникли об'єктивно і існували протягом строку, який пропущено, а тому позивач вважає такі причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Дослідивши матеріали вказаної справи та додані до неї докази, колегія суддів не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення позивача до адміністративного суду поважними, з огляду на те, що надана ним копія довідки Звенигородської центральної районної лікарні від 12.10.2017 року (без номеру) про перебування його на лікуванні у «лор-лікаря в період з 04.10.2017 по 12.10.2017» не є належним та допустимим доказом при розляду цієї справи з огляду на норми статті 69 КАС України, якою встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року № 455 затверджено Інструкцію про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 року за № 1005/6196), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якої тимчасова непрацездатність працівників засвідчується виключно листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пунктами 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Отже, зазначені скаржником обставини не свідчать про наявність підстав, що перешкоджали йому звернутися до суду в установлений законом строк, оскільки надана ним копія довідки Звенигородської центральної районної лікарні від 12.10.2017 року (без номеру) не доводить поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Лисянського районного суду від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено - 18.12.2017р.