Справа № 806/2954/17
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м.Житомир справа № 806/2954/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

секретар судового засідання Матвєєва В.К.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області про стягнення 16824,90 грн середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_3 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 16824,90 грн, а також моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав, в сумі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, всупереч ст.ст.116, 117 ОСОБА_4 законів про працю України, несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, а саме: заборгованість по заробітній платі фактично виплачена 21.09.2017, у той час як мала бути - 31.07.2017. Враховуючи, що середньоденний заробіток за два останні місяці перед звільненням становить 329,90 грн, а період затримки з 01.08.2017 по 20.09.2017 складає 51 календарний день, відповідно стягненню з ОСОБА_3 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області підлягає сума в розмірі 16824,90 грн. Крім того вважає, що порушення його трудових прав та гарантій призвели до моральних страждань, на підставі чого має право на відшкодування в розмірі 2000 грн.

Ухвалою суду від 26.10.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16.11.2017.

За клопотанням представника ОСОБА_3 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області від 15.11.2017, розгляд справи було відкладено на 22.11.2017.

22.11.2017 оголошено перерву в розгляді справи у зв'язку із надходженням нових доказів від представника відповідача до 19.12.2017.

В судове засідання позивач не прибув, надіслав клопотання, в якому позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у запереченні (а.с.25-31). Зазначив, що одноразова грошова допомога була виплачена ОСОБА_2 одразу ж, як тільки надійшли кошти від головного розпорядника бюджетних коштів - Державної служби України з надзвичайних ситуацій, у відповідності до законодавства, що регламентує виплату такої допомоги. Також, одноразова грошова допомога не є складовою грошового забезпечення, а тому положення ст.ст.116, 117 ОСОБА_4 законів про працю України не поширюються на правовідносини щодо її невиплати у відповідні строки. Підставою для застосування до відносин з розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу цивільного захисту є спеціальне законодавство, а не ОСОБА_4 законів про працю України, тому позивач не має права на відшкодування середнього заробітку за час затримки належних йому виплат. Що стосується завдання моральної шкоди, то її сума, як і наявність моральних страждань, ОСОБА_2 не обгрунтована, а тому стягненню не підлягає.

Заслухавши пояснення представника відповідача, зясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді начальника караулу на умовах строкового контракту в Овруцькій державній пожежно - рятувальній частині №12 та наказом ОСОБА_3 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області №592 від 31.07.2017 (по особовому складу) виключений з 30.07.2017 зі списків особового складу ОСОБА_3 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області (а.с.5).

Згідно запису № 9 в трудовій книжці № 2211257, позивач проходив службу в МНС, МВС, ДСНС України з 30.10.2002 по 30.07.2017 (а.с.10-11).

07.08.2017 ОСОБА_2 звернувся до відповідача з проханням виплатити йому в зв'язку із звільненням належні розрахункові кошти (а.с.6).

ОСОБА_3 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області за вих.№ 01-4/1413 від 14.08.2017 позивача повідомлено, що одноразова грошова допомога в сумі 49075,16 грн буде виплачена після надходження коштів від ДСНС (а.с.8).

Як вбачається із копії виписки по картковому рахунку № 0050-0779, одноразова грошова допомога в сумі 49075,16 грн перерахована ОСОБА_2 21.09.2017 (а.с.9).

Вважаючи, що виплату даної суми відповідачем було затримано на 51 календарний день, позивач звернувся до суду із вимогою стягнути середній заробіток за цей період на підставі ст.ст.116, 117 ОСОБА_4 законів про працю України.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Статтею 12 вказаної Конвенції визначено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

ОСОБА_4 законів про працю України регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, на що і вказано в Постанові Верховного суду України від 17.02.2015 по справі № 21-8а15.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393, у відповідній редакції) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пункт 8 розділу 15 Інструкції про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.04.2015 № 475, містить аналогічне положення.

Водночас, строки виплати одноразової грошової допомоги та відповідальність за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні) не врегульовані положеннями Постанови № 393, Інструкції № 475.

Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього ОСОБА_4, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, відповідач при звільненні ОСОБА_2 повинен був сплатити належну йому одноразову грошову допомогу на підставі ст.116 КЗпП України в день звільнення. При цьому, за несвоєчасність розрахунку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що одноразова грошова допомога не є складовою грошового забезпечення, а тому положення ст.ст.116, 117 ОСОБА_4 законів про працю України не поширюються на правовідносини щодо її невиплати у відповідні строки, оскільки зміст ст.116 КЗпП України охоплює всі суми, що належать звільненому від підприємства, установи, організації. В даному випадку такою сумою є також одноразова грошова допомога, яка виплачується особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту при їх звільненні.

Таким чином, до стягнення на користь ОСОБА_2 підлягає середній заробіток за період з 01.08.2017 (31.07.2017 є днем звільнення позивача) по 20.09.2017 (21.09.2017 є днем фактичного розрахунку) - 51 календарний день, який становить час затримки виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому суд наголошує на тому, що з метою визначення середнього заробітку для обчислення суми відшкодування за несвоєчасність розрахунку, згідно п.2 Порядку № 100, беруться до уваги виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто в даному випадку 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню ОСОБА_2.

Відповідно до 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

В силу вимог пункту 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Виходячи із наявної в матеріалах справи довідки про заробітну плату ОСОБА_2 від 14.08.2017 № 01-4/1414 (а.с.7), середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці роботи, що передували звільненню (травень та червень 2017 року) становила 276,34 грн ((6658,48+10198,60)/61).

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача - 276,34 грн та період затримки виплати одноразової грошової допомоги - 51 календарний день, з ОСОБА_3 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області необхідно стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 14093,62 грн (51 х 276,34).

Відповідно вимога ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 16824,90 грн підлягає задоволенню в частині на суму 14093,62 грн.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.5 постанови Пленуму № 4, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування вказаних вимог позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок несвоєчасної виплати одноразової грошової допомоги та обгрунтування розміру шкоди саме на суму 2000 грн.

На підставі зазначеного суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

За правилами, встановленими ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього ОСОБА_4.

З урахуванням наданих доказів сторонами по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області (вул.Героїв Пожежних, 67-б, м.Житомир, 10006, ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) 14093,62 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов

Повне судове рішення складене 26 грудня 2017 року