Справа № 820/3813/17
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 р. № 820/3813/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кабанова Д.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБУС ГРУП" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

30.08.2017 року Позивач - ТОВ «АЛЬБУС ГРУП» звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому, посилаючись на факти викладені у позовній заяві та документи подані до початку розгляду справ по суті, просив скасувати податкове повідомлення-рішення Відповідача від 21.07.2017 року № форми «Р» про збільшення суми грошового зобовязання ТОВ «АЛЬБУС ГРУП» з податку на додану вартість у розмірі 225166,25 (двісті двадцять пять тисяч сто шістдесят шість гривень 25 копійок) грн. у т.ч. за основним платежем - 180133,00 грн., та за штрафними санкціями 45033,25 грн. А також покласти судові витрати на Відповідача.

Представником Відповідача були надані письмові заперечення, в яких він просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на правомірність висновків, викладених в Акті документальної позапланової виїзної перевірки №5000/20-40-14-21-07/38688035 від 19.06.2017 року, а відтак і на законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі висновків зазначеного Акту.

Враховуючи, що провадження у даній справі було відкрито 31.08.2017 року, а розгляд справи по суті розпочато 21 грудня 2017 року, суд розглянув справу у відповідності до пп.10 п.1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діє з 15.12.2017 року.

У судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги та просив скасувати податкове повідомлення-рішення Відповідача від 21.07.2017 року № форми «Р», як не правомірне та таке, що не ґрунтується на вимогах законодавства. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в акті перевірки висновки про нереальність господарських відносин за укладеними ТОВ «АЛЬБУС ГРУП» з його контрагентом ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК», правочинами ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення, на думку Позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник Відповідача у судовому засіданні підтримав свої заперечення. Зазначив, що оскаржуване повідомлення-рішення, винесене з дотриманням вимог чинного законодавства, на підставі висновків, викладених в Акті документальної позапланової виїзної перевірки №5000/20-40-14-21-07/38688035 від 19.06.2017 року, які на думку Відповідача є правомірними, порушення податкового законодавства Позивачем, які були встановленні в ході перевірки, були підтвердженими податковою інформацією, щодо ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК», а правочини Позивача з цим контрагентом щодо поставки товарів носили безтоварний характер та мали на меті уникнення податкових зобовязань з податку на додану вартість. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на підставі направлення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області) від 06.06.2017 року №3668, Відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АЛЬБУС ГРУП» (код 38688035) (далі - ТОВ «АЛЬБУС ГРУП») з питань правильності визначення повноти нарахування та сплати податку на додану вартість (далі - ПДВ) по взаємовідносинам з ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК» (код 40396301) за період з 01.06.2016 року по 31.07.2016 року та податкових зобовязань по ланцюгу постачання, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ за червень та липень 2016 року.

За результатами перевірки Відповідачем було складено Акт №5000/20-40-14-21-07/38688035 від 19.06.2017 року. Згідно висновку вказаного Акту (розділ 4), Відповідачем були встановлені з боку Позивача порушення абз.«а» п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до завищення податкового кредиту та заниженню ПДВ до сплати в сумі 180133,00 грн., у т.ч. за червень 2016 року у сумі 57150,00 грн. та за липень 2016 року - 122983,00 грн., оскільки перевіркою ТОВ «АЛЬБУС ГРУП» не підтверджено реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК».

На підставі висновків Акту перевірки Відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення від 21.07.2017 року форми «Р» № про збільшення суми грошового зобовязання ТОВ «АЛЬБУС ГРУП» з податку на додану вартість у розмірі 225166,25 (двісті двадцять пять тисяч сто шістдесят шість гривень 25 копійок) грн. у т.ч. за основним платежем - 180133,00 грн., та за штрафними санкціями - 45033,25 грн.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до положень п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 ПК України, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 ПК України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва -підприємцями.

Проведення господарських операцій підприємства підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарських операцій є основою для податкового обліку.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги первинні документи, які складені на підтвердження фактичного здійснення господарської операції, а також враховуватись повнота складання всіх підтверджуючих господарські операції документів.

Відповідно до п.200.1, п.200.2, п.200.3 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені ПК України. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Суд, досліджуючи правовідносини між Позивачем та його контрагентом в межах спірних правовідносин, встановив наступне.

Як зазначено в Акті, ТОВ «АЛЬБУС ГРУП» в червні та липні 2016 року мало взаємовідносини з ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК» на загальну суму 1080795,76 грн., у т.ч. ПДВ - 180133,00 грн.

На підставі наявних у справі документів, судом встановлено, що 06.06.2016 року між Позивачем та ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК» було укладено договір поставки №06/06/1-2016 товару, а саме: комплект гумових тросів для атракціону «Катапульта»; гумові сайлент блоки коліс; магніт для поручня безпеки; діджейський пульт DJ 4008; ресепшен; ящик для взуття; проектор 3D W 500 на загальну суму 733890,72 грн. (у т.ч. ПДВ - 122315,12 грн.). Про що зазначено як у самому договорі так і у специфікації (дод.№1). Згідно умов даного договору місцем поставки Товару визначено КП «ОСОБА_3 КУЛЬТУРИ та ВІДПОЧИНКУ ім. М. ГОРЬКОГО», за адресом: м. Харків, вул. Сумська, 81.

Як вбачається з видаткових накладних №4 від 06.06.2016 року та №5 від 09.06.2017 року, на виконання умов вказаного вище договору у перший день (06.06.2016 року) ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК» поставило Позивачу на адресу визначену договором (м. Харків, вул. Сумська, 81) наступні товари: комплект гумових тросів для атракціону «Катапульта», гумові сайлент блоки коліс, магніт для поручня безпеки у кількості визначеній договором та специфікацією на суму 342900,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 57150,00 грн.), та виписало податкову накладну №4 від 06.06.2016 року, яка була зареєстрована у ЄРПН, а також надано сертифікат якості на дані товари.

09.06.2016 року ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК» поставило Позивачу на адресу визначену договором (м. Харків, вул. Сумська, 81) наступні товари: діджейський пульт, ресепшен, ящик для взуття та проектор на суму 390990,72 грн. (у т.ч. ПДВ - 65165,12 грн.), 09.06.2016 року та виписало податкову накладну №131 від 09.06.2016 року, яка також була зареєстрована у ЄРПН.

Суд зауважує, що Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р. № 1246 (далі - Порядок), не передбачено здійснення органами ДПС України заборони реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Між тим, пунктом 9 Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) був встановлений вичерпний перелік причин відмови у прийнятті податкової накладної до реєстрації в ЄРПН, а саме: наявність помилок, відсутність у ЄРПН відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується, факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими самими реквізитами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України якщо надіслані податкові накладні сформовано з порушенням вимог, передбачених цим Кодексом, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

При цьому платник має право зареєструвати в ЄРПН правильно оформлену податкову накладну з урахуванням терміну реєстрації згідно з цією статтею.

Враховуючи зазначене, податкові накладні, сформовані з дотриманням вимог ПК України та чинних нормативно-правових актів, які регламентують порядок надсилання податкових документів засобами телекомунікаційного зв'язку до органів ДПС, зокрема податкових накладних, підлягають реєстрації в ЄРПН.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зауваження представника Відповідача до податкової накладної №4 від 06.06.2016 року, щодо не зазначення коду УКТ ЗЕД у відповідній графі податкової накладної, щодо імпортних товарів (комплект гумових тросів для атракціону «Катапульта», гумові сайлент блоки коліс, магніт для поручня безпеки), на які було надано відповідний сертифікат якості, є безпідставними, оскільки зазначена податкова накладна була зареєстрована у ЄРПН органом ДПС, а відтак не мала дефектів, при її заповнені, які б входили до кола причин відмови у реєстрації цієї накладної, встановлених п.9 Порядку.

На підтвердження оплати Позивачем товарів поставлених ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК» на виконання договору поставки №06/06/1-2016 від 06.06.2016 року, представником Позивача були надані суду платіжні доручення №179 від 16.08.2016 року, №110 від 12.07.2016 року, №140 від 26.07.2016 року, №163 від 10.08.2016 року, №158 від 08.08.2016 року, №180 від 17.08.2016 року на загальну суму 733890,72 грн.

Крім того на підтвердження використання у подальшій господарській діяльності придбаних у ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК», представником Позивача були надані видаткові накладні №11 від 10.06.2016 року та №34 від 23.06.2017 року, згідно яких товари придбані Позивачем у ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК» в подальшому були реалізовані на адресу КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ОСОБА_3 КУЛЬТУРИ та ВІДПОЧИНКУ ім. М. ГОРЬКОГО», що розташований за адресом: м. Харків, вул. Сумська, 81, який і є місцем поставки товарів згідно договору №06/06/1-2016 від 06.06.2016 року.

Також судом встановлено, що між Позивачем та ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК» було укладено договір поставки №07/07-2016 від 07.07.2016 року. Найменування, кількість Товару та його ціна встановлені статтею 2 договору. Загальна сума договору склала 346905,76 грн. (у т.ч. ПДВ - 57817,63 грн.) - стаття 3 договору. Місцем поставки Товару (м. Харків, вул. Сумська, 81) визначено місце виконання робіт Позивачем з використанням придбаного за даним договором Товару (комплектуючи та будівельні матеріали для реконструкцій систем поливу).

Згідно наданих представником Позивача документів, а саме договору №010416/1 від 01.04.2016 року, укладеного між ТОВ «АЛЬБУС ГРУП» - підрядник та КП «ОСОБА_3 КУЛЬТУРИ та ВІДПОЧИНКУ ім. М. ГОРЬКОГО» - замовник, предметом якого є виконання підрядником робіт з «реконструкції системи поливу на території ЦПКтВ ім. М. Горького по вул. Сумська, 81 у м. Харкові». До даного договору також надано довідку про вартість виконаних робіт за липень 2016 року, акт №2 приймання виконаних робіт кб2в, відомість ресурсів, розрахунки №1-2, №5, №6.

Даний договір та додатки до нього свідчать про використання в своїй господарській діяльності Товару придбаного у ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК» за договором поставки №07/07-2016 від 07.07.2016 року.

Крім того, фактичне придбання даного Товару, та використання його у подальшій господарській діяльності, крім вже зазначених документів, також підтверджується наявними в матеріалах справи іншими доказами, а саме: видатковими накладними №148 від 07.07.2016 року, №147 від 07.07.2016 року, №146 від 07.07.2016 року, №145 від 07.07.2016 року, №144 від 07.07.2016 року, актом про списання товарів №5 від 29.07.2016 року, податковими накладними, зареєстрованими у ЄРПН: №144 від 07.07.2016 року, №145 від 07.07.2016 року, №146 від 07.07.2016 року, №148 від 07.07.2016 року, №147 від 07.07.2016 року - на загальну суму 346905,76 грн. (у т.ч. ПДВ - 57817,63 грн.), яка була сплачена Позивачем на рахунок ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК» 16.08.2016 року, згідно платіжного доручення №175.

З огляду на встановлені у справі обставини суд приходить до висновку про те, що придбані Позивачем у ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК» товари за вказаними вище договорами оприбутковані у повному обсязі, використані в господарській діяльності ТОВ «АЛЬБУС ГРУП», документально оформлені у відповідності до чинного законодавства України.

Суд зазначає, що досліджені у судовому засіданні документи бухгалтерського та податкового обліку, податкові накладні, що складені контрагентом позивача, відповідають вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-ХІV від 16.07.1999р., містять обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, тобто є такими, що не викликають сумнівів щодо їх юридичної сили та доказовості та підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

За таких обставин, суд дійшов висновку про дотримання позивачем вимог чинного законодавства при формуванні податкового кредиту на підставі отриманих від контрагента податкових накладних, та про необґрунтованість висновків акту перевірки про завищення податкового кредиту та заниженню ПДВ до сплати в сумі 180133,00 грн., у т.ч. за червень 2016 року у сумі 57150,00 грн. та за липень 2016 року - 122983,00 грн.

З огляду на те, що вчинені позивачем господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту - для підтвердження права на податковий кредит достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних.

Суд зазначає, що підставою для висновків про нереальність вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, викладених в акті перевірки, стала податкова інформація стосовно ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК».

З цього приводу суд зазначає наступне.

Про відсутність факту реального вчинення господарських операцій можуть свідчити, зокрема, такі обставини: всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників; отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб; результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції. Проте, відповідачем під час складення акту перевірки не були встановлені вищевказані обставини, а отже й висновок щодо відсутності факту реального вчинення господарських операцій є передчасним.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представником Відповідача не доведена правомірність оскаржуваного Позивачем податкового повідомлення-рішення. В акті перевірки Відповідачем не наведено доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Судом не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам правовідносин позивача з його контрагентом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 16 ПК України передбачено, що особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету - є платники податку.

Відповідно до п.36.5 ст.36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, допущені безпосередньо ним самим. Отже, відповідальність є персональною; обов'язковою правовою підставою для неї є наявність вини конкретного платника податків у допущених порушеннях, відповідно, вона не може автоматично поширюватись на контрагентів платника податків. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт донарахування податку на додану вартість, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування штрафної (фінансової) санкції, передбаченої п.п.123.1 ст.123 ПК України у вказаних правовідносинах.

Таким чином, висновки Відповідача, що викладені в Акті перевірки №5000/20-40-14-21-07/38688035 від 19.06.2017 року не ґрунтуються на нормах закону, а тому є протиправними, як є протиправним податкове повідомлення-рішення Відповідача від 21.07.2017 року № форми «Р», яке він обґрунтовує такими висновками, оскільки воно не відповідає критеріям визначеним ч.2 ст.2 КАС України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБУС ГРУП" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 21.07.2017 року № НОМЕР_1.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБУС ГРУП" (61057, м.Харків, вул.Гоголя, 7, ) судові витрати в загальному розмірі 3377,49 (три тисячі триста сімдесят сім ) грн. 49 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська,46, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.12.2017 року.

Суддя О.М. Тітов