Справа № 431/1988/16-а
Суддя: Озеров В. О.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 431/1988/16-а
Провадження 2-а/431/1/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(в порядку письмового провадження)

28 листопада 2017 року Старобільський районний суд

Луганської області у складі:

головуючого - судді Озерова В.О.,

за участі сторін:

позивача не зявилася,

представника відповідача не зявилася,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Старобільську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі УПФУ) про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що вона отримує пенсію з 19 серпня 2014 року. При нарахуванні та призначенні їй пенсії, не було враховано зарплату за період відрядження на роботу в ГДР, ФРГ. Нею були надані усі відповідні довідки про зарплату до 2000 року. 16 березня 2016 року до Управління пенсійного фонду України була подана заява про врахування для перерахунку розміру пенсії довідок про розмір заробітної плати до 2000 року. Вона працював в радянській установі, а саме в Торгово-побутовому підприємстві № 715 та № 110, що були установою СРСР. Відповідно до архівних довідок виданих Міністерством Оборони Російської Федерації і центрального архіву Міноборони РФ, вона працювала на посаді бухгалтера з березня 1988 року по вересень 1990 року та на посаді старшого бухгалтера з липня 1988 року по вересень 1990 року, заробітна плата виплачувалась в радянських рублях і інвалютних рублях.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжні відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Відповідно до пункту 129 Міністрів СРСР від 03 серпня 1979 року № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» при визначенні середньомісячного заробітку робітників і службовців, які працювали в установах СРСР за кордоном або в міжнародних організаціях і схемою оплати праці яких передбачаються мінімальні і максимальні оклади в радянській валюті, враховується 200% максимального окладу по займаній посаді в радянській валюті. При цьому та частина заробітної плати, яка виплачується в іноземній валюті, не враховується.

Позивач вважає, що їй слід обчислити розмір пенсії з урахуванням в розрахунок 200% радянської валюти відповідно до п. 129 Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій», врахувавши дві частини заробітної плати, одержаної в карбованцях та інвалютних рублях за період з березня 1988 року по вересень 1990 року, та виплатити різницю між сплаченою та перерахованою пенсією.

Таким чином просила суд визнати дії УПФУ щодо прийняття рішення від 30 березня 2016 року № 17/с-14, протиправними та зобовязати УПФУ обчислити їй розмір пенсії з урахуванням в розрахунок 200% радянської валюти відповідно до п. 129 Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій», врахувавши дві частини заробітної плати, одержаної в карбованцях та інвалютних рублях за період з 11 серпня 1988 року по серпень 19 липня 1990 року та виплатити їй різницю між сплаченою та перерахованою пенсією.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі. Свої вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява, в якій просила суд розглянути справу без участі представника управління. В наданих суду письмових запереченнях заперечували проти задоволення вимог позивача в повному обсязі та просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без участі сторін.

Суд, розглянувши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 ОУПФУ Луганської області та отримує пенсію за віком з 19.08.2014 року.

16.03.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до УПФУ з заявою про перерахунок призначеної пенсії з розрахунку 200% радянської валюти відповідно до п. 129 постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій», врахувавши дві частини заробітної плати, одержаної в карбованцях та інвалютних рублях за період з березня 1988 року по вересень 1990 року, та виплатити різницю між сплаченою та перерахованою пенсією, на підставі архівних довідок Федеральної державної казенної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» від 21.10.2014 №5/87271 та від 22.12.2014 № 5/87271 (далі архівні довідки) (а. с.10-11,12-13).

Листом від 30.03.2016 №17/с-14 позивачці відмовлено у перерахунку пенсії. В обґрунтування відмови пенсійний орган посилався на те, що з наданої архівної довідки неможливо визначити нараховану суму заробітної плати в рублях, тому з урахуванням п.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV немає підстав для проведення перерахунку пенсії позивача (а.с. 14).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність рішення відповідача щодо відмови в перерахунку призначеної пенсії з розрахунку 200% радянської валюти відповідно до п. 129 постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій», врахувавши дві частини заробітної плати, одержаної в карбованцях та інвалютних рублях за період з березня 1988 року по вересень 1990 року, та виплатити різницю між сплаченою та перерахованою пенсією, на підставі архівних довідок Федеральної державної казенної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» від 21.10.2014 №5/87271 та від 22.12.2014 № 5/87271.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1058) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

За приписами п.129 постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» (далі постанова №590), при визначені середньомісячного заробітку (пункти 121 - 126) робітників і службовців, які працювали в установах СРСР за кордоном або в міжнародних організаціях і схемою оплати праці яких передбачаються мінімальні та максимальні оклади в радянській валюті, враховується 200 відсотків максимального окладу за займаною посадою (з встановленими надбавками) в радянській валюті. При цьому та частина заробітної плати, яка виплачується в іноземній валюті, не враховується.

При визначені середньомісячного заробітку (пункти 121 - 126) інших робітників і службовців, направлених з СРСР на роботу за кордон, враховується 100 відсотків заробітної плати, яку вони отримували до направлення за кордон, а непрацюючим до направлення за кордон -100 відсотків окладу, встановленого в СРСР за посадою, займаною за кордоном, або за іншою аналогічною посадою.

При визначені середньомісячного заробітку (пункти 121 - 126) робітників і службовців військових частин, тимчасово розташованих за кордоном, враховується 100 відсотків заробітної плати, встановленої за займаною посадою (виконуваної роботи) в радянській валюті.

Відповідно до частин 1, 7 пункту 124 постанови №590 до заробітку для обрахування пенсії включаються всі види заробітної плати, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески, крім заробітної плати за понаднормову роботу, за сумісництвом і всякого роду виплат одноразового характеру.

У випадках, коли страхові внески нараховуються на умовні суми заробітку, у середній заробіток для обрахування пенсії включаються ці умовні суми.

Зі змісту архівної довідки № 5/87271 від 21.10.2014 року встановлено, що позивач працювала в Торгово-побутовому підприємстві №715 на посаді бухгалтера з березня 1988 по липень 1988 за кордоном, надбавка за роботу за кордоном ОСОБА_1 нараховувалась в іноземній валюті (марки НДР), переведення якої в рублі ЦАМОРФ не проведено. З вказаної надбавки прибутковий податок не стягувався та інші відрахування не проводились.

Крім того, в архівній довідці зазначено, що ОСОБА_1 з 01.04.1988 прийнято на посаду бухгалтера Універмага з оплатою праці 1100 рублів, а у таблиці, наявній в архівній довідці, суми постійно змінюються: 1277,66 (березень 1988 р.), 1500,00 (квітень 1988 р.), 1750,84, 1560,00, і т.д.

Зі змісту архівної довідки № 5/87271 від 22.12.2014 року встановлено, що позивач працювала в Торгово-побутовому підприємстві №110 на посаді старшого бухгалтера з липня 1988 по вересень 1990 за кордоном, надбавка за роботу за кордоном ОСОБА_1 нараховувалась в іноземній валюті (марки НДР, марки ФРН), переведення якої в рублі ЦАМОРФ не проведено. З вказаної надбавки прибутковий податок не стягувався та інші відрахування не проводились.

Крім того, в архівній довідці зазначено, що ОСОБА_1 з 05.07.1988 переведено на посаду старшого бухгалтера ательє з окладом згідно штатного розпису, а у таблиці, наявній в архівній довідці, суми постійно змінюються: 1101,85 (липень 1988 р.), 1140,11 (серпень 1988 р.), 1121,98, 1125,00, 1133,79, 1136,55, 1202,67 і т.д.

Проаналізувавши зміст архівних довідок, суд зазначає, що складові заробітної плати не зазначені, також не вказана валюта, в якій обраховані суми заробітної платні позивача.

Крім того, в архівних довідках зазначено, що на суми заробітної плати не нараховувалися страхові внески, а тому з урахуванням вимог ч.1 п. 124 постанови №590, такі суми заробітної плати не може враховуватися для обрахування пенсії.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішення від 30.03.2016 №17/с-14 про відмову у перерахунку пенсії позивача прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 6, 9, 122, 158-163, 186 КАС України, суд

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Старобільський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Озеров