Справа № П/811/1389/17
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Справа № П/811/1389/17

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М. розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, в якому просить, з урахуванням змінених позовних вимог:

-визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 11 липня 2017 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 60827,39 грн.

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 11 липня 2017 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 12523,64 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 11 липня 2017 року № НОМЕР_2 щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 64744,06 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 51795,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 12948,81 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 11 липня 2017 року № НОМЕР_3 щодо збільшення суми грошового зобовязання з військового збору в розмірі 5448,40грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 4358,72 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1089,68 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила, що Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 17.02.2015 року по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 17.02.2015 року по 31.12.2016 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 17.02.2015 року по 31.12.2016 року, внаслідок чого було складено акт від 26.06.2017 року № 130/11-28-13-03/НОМЕР_4.

На підставі проведеної перевірки, позивачем отримано вимогу від 11.07.2017 року № Ф-, рішення від 11.07.2017 року № НОМЕР_1 та податкові повідомлення-рішення від 11.07.2017 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Позивач вважає, що висновки Акта перевірки є необґрунтованими, а спірні податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення являються неправомірним та підлягають скасуванню.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі. Також, відповідачем подано письмові заперечення, де зазначено, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі та зазначається, що прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення обумовлено порушенням податкового законодавства, що виявлені під час перевірки, а тому є правомірними та не підлягають скасуванню.

В судовому засіданні 30.11.2017 року за участю представника позивача суд у відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив подальший розгляд справи провести у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що посадовими особами відповідача було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 17.02.2015 року по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 17.02.2015 року по 31.12.2016 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 17.02.2015 року по 31.12.2016 року ( Т.1 а.с. 15-46).

В акті № 130/11-28-13-03/НОМЕР_4 від 26.06.2017 року зазначено, що перевіркою встановлено порушення, а саме:

- пункту 177.2, пункт 177.3, підпункт 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині завищення витрат, повязаних з одержанням доходу, внаслідок чого порушення призвели до зменшення чистого оподатковуваного доходу та визначеної суми податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, в результаті чого занижено суми податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 51795,25 грн., в тому числі по періодах : 2015 рік в сумі 2547,25 грн., 2016 рік в сумі 49248,00 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Кодексу, підпункту 162.1.1 пункту 162.1 ст. 162 , підпункту 163.1.1 пункту 163, пункту 177.2 ст. 177 податкового кодексу України, в частині завищення витрат, повязаних з одержанням доходу, внаслідок порушення призвели до зменшення чистого оподатковуваного доходу, в результаті чого занижено суми податкового зобовязання з військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму4358,72 грн., в тому числі по періодах/: за 2015 рік в сумі 254,72 грн., за 2016 рік в сумі 4104,00 грн.;

- абз.1 п. 31.1 ст. 31, п. 36.1 ст. 36 та абз.1 п. 57.1ст. 57 Податкового кодексу України, встановлено несвоєчасну сплату ФОП ОСОБА_1 визначеного у податковій декларації про отримані доходи за 2015 рік суми податкового зобовязання з військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 55,86 грн., при визначеному законодавством терміну сплати 19.02.2016року, ФОП ОСОБА_1 суму збору у розмірі 55,00 грн. фактично сплачено 16.03.2016 року та суму збору 0,86 грн. фактично сплачено 16.02.2017 року;

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в частині завищення витрат, повязаних з одержанням доходу, внаслідок чого порушення призвели до зменшення чистого оподатковуваного доходу, в результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 60827,39 грн., в тому числі по періодам: за 2015 рік в сумі 3581,58 грн., за 2016 рік в сумі 57245,81 грн.

- абз.3 п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» встановлено несвоєчасність перерахування ФОП ОСОБА_1 задекларованих сум єдиного внеску за підсумками 2015 року (суму 3603,28 грн. по терміну сплати 09.02.2016 року фактично сплачено 11.02.2016 року, за 2016 рік (суму 3797,64 грн. по терміну сплати 09.02.2017 року фактично сплачено 14.02.2017 року).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом прийнято вимогу від 11 липня 2017 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 60827,39 грн., рішення від 11 липня 2017 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 12523,64 грн., податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2017 року № НОМЕР_2 щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 64744,06 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 51795,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 12948,81 грн. та податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2017 року № НОМЕР_3 щодо збільшення суми грошового зобовязання з військового збору в розмірі 5448,40грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 4358,72 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1089,68 грн. (Т.І а.с.53-56).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1. ст.1 ПК України).

У відповідності до змісту п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, зокрема, собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За змістом пункту 200.3. статті 200 Податкового кодексу України, при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Базою оподаткування відповідно до підпункту 164.1. пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України (далі-ПК України) для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Пунктом 177.1 статті 177 ПК України передбачено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).

З аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку, що необхідною умовою для правомірності формування валових витрат, є фактичне здійснення господарської операції платником податків.

У свою чергу, фактичне здійснення господарської операції платником податків посвідчується, зокрема, належно оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення спірних операцій у бухгалтерському та податковому обліку, а також, відповідно, для цілей формування відповідних сум податкових вигод.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 Податкового кодексу України).

Зазначеному обовязку платника податків кореспондує визначене пунктом 85.4 статті 85 Податкового кодексу України право посадових осіб органу державної податкової служби при проведенні перевірок отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пункт 44.4 статті 44 Податкового кодексу України містить застереження, за яким вищезазначені документи, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 2 Положення Про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 168/704 від 05.06.1995 року, первинні документи (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійсненні господарської операції і складання первинного документа.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що при збільшенні сум грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та при обчисленні недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування службові особи Головного управління ДФС у Кіровоградської області виходили з того, що при поданні податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015 - 2016 роки фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 до складу задекларованих інших витрат включені витрати, які не підтверджені бухгалтерськими документами, що призвело до завищення інших витрат за 2015 рік в сумі 16981,65 грн., за 2016 рік в сумі 277300 грн., а тому, за висновком відповідача, позивачем занижено сума грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 51795,25 грн., у точу числі за 2015 рік у розмірі 2547,25 грн., за 2016 рік у розмірі 49248 грн., сума грошових зобов'язань з військового збору у розмірі 4358,78 грн., у тому числі за 2015 рік у розмірі 254,72 грн., за 2016 рік у розмірі 4104 грн. та сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 60827,39 грн., у тому числі за 2015 рік у розмірі 3581.,8 грн., за 2016 рік у розмірі 57245,81грн.

Висновок щодо завищення ФОП ОСОБА_1 інших витрат за 2015 рік на суму 16981,65грн. та за 2016 рік на суму 273600 грн. обґрунтовано тим, що в порушення вимог п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України, до складу задекларованих витрат за 2015 рік включені витрати в сумі 13281,65 грн., які не підтверджені бухгалтерськими документами, а також тим, що в ході проведення перевірки було встановлено взаємовідносини ФОП ОСОБА_1 з ТОВ «Атек-6», яке надавало послуги з вантажних перевезень. Розрахунки з цим контрагентом здійснювалися у готівковій формі згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів в кількості 70 штук на загальну суму 277300 грн., в т.ч. за 2015 рік-на суму 3700 грн., за 2016 рік-на суму 273600 грн.

Судом встановлено, що посадовими особами органу державної фіскальної служби, не взято до уваги квитанції до прибуткового касового ордера, які надані на перевірку на підтвердження факту проведення оплати транспортно - експедиційних послуг, наданих ТОВ «Атек - 6», так як, вони на думку відповідача, не є бухгалтерськими документами, що можуть підтверджувати несення ФОН ОСОБА_1 інших витрат, що пов'язані з веденням господарської діяльності, оскільки не відповідають вимогам форми № КО-1 бланку квитанції до прибуткового касового ордеру згідно Додатку 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні. (затверджено постановою правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637) та в цих квитанціях не вказано прізвища та ініціалів матеріально - відповідальної особи, через яку вносилася готівка до каси ТОВ «Атек - 6».

Однак, суд зазначає, що в даному випадку підлягають застосуванню загальні вимоги до первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У свою чергу такі вимоги полягають в тому, що первинний документ повинен містити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що у період з 10.07.2015р. по 29.12.2016р. між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Вторресурси Київського картонно - паперового комбінату» , в особі Вінницької філії ТОВ «Вторресурси ККПК», а також з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, ТОВ «Кемікал Елементе Юкрейн», ТОВ «Рімол» були укладені заявки-договори на перевезення вантажу автомобільним транспортом та договори-заявки на транспортно-експедиційне обслуговування перевезення вантажів.

За умовами цих договорів-заявок Експедитор ФОП ОСОБА_1 зобов'язалася на замовлення ТОВ «Вторресурси ККПК», ТОВ «Кемікал Елементе Юкрейн», ТОВ «Рімол» та ФОП ОСОБА_2 організувати перевезення їхніх вантажів (макулатура, будівельні матеріали, вироби з пластмаси) за указаним ними маршрутом, а замовники цих вантажних перевезень зобов'язалися сплатити мені встановлену у договорі плату за послуги транспортного експедирування.

На підставі ч.2 ст. 902 , ч.2 ст. 932 ЦК позивачем, до виконання обов'язків з організації перевезень вантажів цих вантажовідправників за договорами-заявками на транспортно-експедиційне обслуговування перевезення вантажів було залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Атек - 6».

В силу зобов'язань за цими договорами-заявками ТОВ «Атек-6» в процесі організації перевезення вантажів ТОВ «Вторресурси ККПК», ФОП ОСОБА_2, ТОВ Кемікал Елементе Юкрейн» та ТОВ «Рімол» за вказаними ними маршрутами уклав від свого імені з власниками транспортних засобів договори перевезення вантажу та забезпечив відправку вантажів цих замовників.

Згідно з п.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні ( затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за № 128/2568) товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

У п. 11.4, п. 11.6 цих Правил встановлено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

По факту надання транспортних послуг з перевезення вантажів вантажовідправників ТОВ «Вторресурси ККПК», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Кемікал Елементе Юкрейн» та ТОВ «Рімол» були оформлені товарно - транспортні накладні за формою № 1 - ТН , у яких наряду з маркою та державним реєстраційним номером вантажного автомобіля , прізвищем та реєстраційним номером посвідчення водія в обов'язковому порядку зазначено найменування автоперевізника, тобто юридичної особи або фізичної особи - підприємця, які є власниками цих автомобілів та відповідно роботодавцями водіїв у кількості 60 осіб.

Таким чином, саме ці автоперевізники, а не експедитор ТОВ «Атек - 6», як це помилково вважають посадові особи відповідача, і зобов'язані подавати до органу ДФС за основним місцем обліку звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ( форма Д4) за 2015 - 2016 роки.

Тому суд приходить до висновку, що документами первинного обліку, які надавалися до перевірки, підтверджено реальний характер господарських операції з надання ТОВ «Атек-6» на замовлення ФОП ОСОБА_1 транспортно - експедиційних послуг у період з 10.07.2015р. по 29.12.2016р. на загальну суму 277300 грн.

Також, суд звертає свою увагу на те, що оскільки особами, що проводили перевірку, не визнано валові витрати підприємця та збільшено суму чистого доходу за перевіряємий період. Це послугувало, для невірного нарахування та утримання єдиного внеску. Відповідачем протиправно встановлено заниження суми єдиного внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 60827,39 грн., в тому числі за 2015 рік - заниження на 3581,58 грн., за 2016 рік 57245,81 грн., чим порушено частину 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями), пункт 3 розділу III Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449.

Також, вищезазначена обставини, вплинула на безпідставний висновок щодо заниження платником податків грошового зобов'язання щодо сплати «Військового збору».

Відповідно до частини 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до зазначеної норми, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення податкового органу, яким платнику податків визначені податкові зобовязання, резюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

ГУ ДФС у Кіровоградській області не доведено фактів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентом. Суду не були надані докази про встановлення таких фактів у рішеннях інших судів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про неправомірність прийняття Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області податкових повідомлень-рішень від 11.07.2017 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 11.07.2017 року, а тому позовні вимоги, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа

Таким чином, суд присуджує на користь позивача всі здійснені, документально підтверджені, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1435,50 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с.3).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 162, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 11 липня 2017 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 60827,39 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 11 липня 2017 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 12523,64 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 11 липня 2017 року № НОМЕР_2 щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 64744,06 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 51795,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 12948,81 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 11 липня 2017 року № НОМЕР_3 щодо збільшення суми грошового зобовязання з військового збору в розмірі 5448,40грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 4358,72 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1089,68 грн.

Присудити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків 5) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області судовий збір у сумі 1435 грн. 50 коп.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_4