Справа № 814/273/17
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 р.м.Одеса Справа № 814/273/17

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В. Час та місце укладення судового рішення "---", м. Миколаїв Повний текст судового рішення складений 22.08.2017 р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Вербицької Н.В., Джабурія О.В.,

за участю секретаря судового засідання Апексімова І.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Баштанської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Баштанської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправними дій, скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

10.02.2017р. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Баштанської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.01.2017 року №№; НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.08.2017р. позов задоволений частково; визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 31.01.2017 року №№ НОМЕР_4; НОМЕР_3; НОМЕР_1; НОМЕР_2; в іншій частині вимог відмолено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішення, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом першої інстанції при вирішенні справи вимог законодавства, внаслідок чого просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позову.

Апелянт посилається на те, що здійснюючі придбання насіння соняшнику та ячменю у громадян ФОП ОСОБА_2 виступала згідно з ст.14.1.180 ПК України податковим агентом, тому вона була зобовязана нарахувати, утримати і сплатити (перерахувати) до бюджету ПДФО та військовий збір, та подати до органів ДФС податковий розрахунок за формою №1ДФ.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою-підприємцем 30.06.2006р. /а.с.12/

Податковим органом проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, військового збору за період з 01.07.2013 р. по 30.09.2016 р., з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства, єдиного соціального внеску за період з 01.07.2013р. по 30.09.2016р., за результатами якої складений акт перевірки №3/13- від 16.01.2017р., з якого вбачається, що позивач при придбанні товарно-матеріальних цінностей у фізичних осіб, виплачувала доходи цим особам, проте, податок з доходів фізичних осіб при виплаті доходів не нарахувала та, не утримувала.

Висновок про заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб податковий орган обґрунтовує тим, що позивач придбала у ОСОБА_3 4,1т. соняшнику на загальну суму 31980грн., ОСОБА_4 4,1т. соняшнику в загальній сумі 31980грн., ОСОБА_5 2,5т. соняшнику в сумі 9000грн., ОСОБА_6 1,5т. в сумі 97500грн., ОСОБА_7 5т. ячменю в сумі 13500грн., ОСОБА_8 2т. в сумі 13200грн., ОСОБА_9 6т. ячменю в сумі 144000грн., ОСОБА_10 8т ячменю в сумі 20800грн., ОСОБА_11 7,6т. ячменю в сумі 9120грн., ОСОБА_12 9,5т. ячменю в сумі 22800грн., ОСОБА_13 4т. соняшнику в сумі 28000грн., ОСОБА_14 4т. соняшнику в сумі 28000грн., ОСОБА_15 2,25т. соняшнику в сумі 18000грн., ОСОБА_16 2,25т. соняшнику в сумі 18000грн., ОСОБА_17 2,55т. соняшнику в сумі 16065грн., ОСОБА_18 1т. соняшнику в сумі 7000грн., ОСОБА_19 1т. соняшнику в сумі 7000грн. При закупівлі вказаного товару позивач не вів облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, оскільки не надав до перевірки будь-яких документів, що підтверджують придбання товару.

За висновками податкової позивач порушив вимоги п.44.1 ст.44, пп.14.1.80 п.14.1 ст.14, п.п.б п.176.2 ст.176, п.14.1.180 ст.14, п.162.1 ст.162, п.164.1.1 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.295.1 ст.295, п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.01.2017 року №№ про визначення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 76306,88грн.; НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 510грн.; НОМЕР_2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 510грн.; НОМЕР_3 про визначення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на суму 7545,19 грн. /а.с.34, 37, 39, 41/

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до п.168.1.1 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ПК України.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Встановлені в абзацах першому - сьомому цього пункту ставки податків не застосовуються до доходів, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуг зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманим доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього кодексу.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України платники податків зобовязані забезпечити зберігання документів, визначених у п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, а також документів, повязаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи.

Відповідно до п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобовязані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

В акті перевірки зафіксовано, що для перевірки питання повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів на користь платників податків-фізичних осіб були враховані та вивчені протоколи співбесіди, які були підписані власноручно громадянами, які підтвердили факт, що протягом 2013, 2015, 2016років вони здавали (реалізували) позивачу насіння соняшнику та насіння ячменю. /а.с.23/

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні документи видаткові касові ордери, на яких міститься підпис продавця про отримання коштів, закупівельний акт або відомість на сільськогосподарську продукцію, виданий ФОП ОСОБА_2, акти прийому-передачі, договори купівлі - продажу с/г продукції.

За відсутності доказів проведення виплат та дати здійснення виплат неможливо стверджувати, що фізична особа-підприємець є податковим агентом та мала здійснювати у відповідні періоди відповідні платежі по податку з доходів та військового збору.

Згідно з положеннями ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.»

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та письмових доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли щодо оподаткування за 2013-2016рр. Разом з тим, при вирішенні справи, суд першої інстанції посилався на Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб», який втратив чинність з 01.01.2011р., та не міг бути застосований щодо спірних правовідносин.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для зміни постанови судового рішення є правильне по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, однак з помилковим застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Баштанської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області задовольнити частково, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року змінити, виключити з мотивувальної частин даної постанови посилання на Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб».

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20.12.2017 року.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія