Справа № 810/2779/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року № 810/2779/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" -Юхимук Наталії Володимирівни; треті особи: ОСОБА_3; ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" Юхимчук Н.В. про реєстрацію права власності на 1/3 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, індексний номер 35906184 від 29.06.2017 р.

Як на підставу своїх вимог, посилається на ухвалу ВССУ від 16.06.2017 р., якою було зупинено виконання рішення Києво-Святошинського районного суду від 29.12.2016 р. в частині: визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, видане ОСОБА_5 22.05.1999 виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області зареєстроване у Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації 02.06.1999 за реєстровим записом № 686 у реєстровій книзі № 3; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 06.2001 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6 державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-740;

визнання недійсним договору про порядок користування жилим будинком між існиками спільної часткової власності, укладений 09.06.2001 між ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної нтори за реєстровим № 1-791; визнання незаконним та скасування рішення 17 сесії 4 скликання Софіївсько- рщагівської сільської ради № 21/3 від 19.01.2005, яким було затверджено схему розподілу присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1, згідно з якої відповідно до даної до даного рішення схеми в користування ОСОБА_6 перейшла земельна ділянка площею 0,0998 га для обслуговування житлового будинку, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в спільне користування перейшла земельна ділянка площею 0,1793 га; визнання незаконним та скасування рішення 18 сесії 4 скликання Софіївсько- Борщагівської сільської ради сільської ради № 18 від 01.04.2005, яким було надано у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мельну ділянку площею 0,1793 га для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1, уповноваженим власником визначено ОСОБА_1; скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 14.09.2006, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на раво власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди імлі за № 62, яким посвідчено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (по 1/2 частині кожному) на гмельну ділянку площею 0,1793 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове ризначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

скасування державної реєстрації на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1793 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), форма власності приватна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

визнання за ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1;стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 12128,84 грн. та зазначає, що ухвала ВССУ зареєстрована 21.06.2017 р. та оприлюднена 22.06.2017 р. в ЄДРСР, тобто на момент проведення реєстраційної дії, 24.06.2017 р. та прийняття оспорюваного рішення, відповідачка мала інформацію про існування обтяження відносно оспорюваного майна, натомість з порушенням закону здійснила його перереєстрацію.

У призначений для розгляду справи час відповідачка, повідомлена належним чином про дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала.

17.10.2017 р., через канцелярію суду подала письмові заперечення, в яких пояснила, що наразі відсутня інформаційна взаємодія між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, тому державний реєстратор здійснює реєстраційні дії на нерухоме майно на підставі рішень суду шляхом прийняття зави від заявника та перевірки наявності судового рішення у ЄДРСР.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2016 р. №369/3862/16-ц дійсно було в наявності в ЄДРСР з позначкою дата набрання законної сили 22.05.2017 р.; результат оскарження 22.05.2017 р. Апеляційний суд Київської області: рішення залишено без змін.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Юхимук Н.В. були виконані наступні дії: по пошуку заяв в базі даних про реєстрацію речових прав та запитів (наявна лише заява з реєстраційним номером №22937682 ОСОБА_8.); за відомостями щодо майна встановлено наявність обтяжень 21072778 від 05.05.2016 р. про арешт, накладений за заявою ОСОБА_8 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду від 26.04.2016 р. Оскільки підстав для відмови в державній реєстрації, передбачених ст.24 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не було, відповідачкою прийнято рішення про реєстрацію права власності на 1/3 частину житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1.

Будь-яких обмежень щодо проведення реєстраційних дій не існувало. Також Юхимук Н.В. наголошує, що ухвала ВВСУ від 16.06.2017 р. про зупинення виконання рішення суду від 29.12.2016 р. не є рішенням про обтяження речового права на нерухоме майно, а обмеженням у його користуванні під час проведення виконавчих дій. Позаяк ОСОБА_1 не надано доказів реєстрації обтяження встановленого судом згідно ухвали ВССУ, вважає заявлені вимоги безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАСУ суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справи докази, вивчивши доводи позовної заяви та заперечення проти неї, встановивши фактичні обставини справи, з наданням їм відповідної правової оцінки, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, з урахуванням такого:

матеріалами справи підтверджено, що 24.06.2017 р., до відповідачки звернулась ОСОБА_4 із заявою про реєстрацію права власності на 1/3 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2016 р. справа №369/3862/16-ц. Після перевірки відповідності поданих документів вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ідентифікації особи-заявника, подана заява з реєстраційним номером 22937682 про реєстрацію права власності була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

До початку проведення реєстраційних дій державним реєстратором Юхимук Н.В. були виконані наступні дії: по пошуку заяв в базі даних про реєстрацію речових прав та запитів (була наявна лише заява з реєстраційним номером №22937682 ОСОБА_8.); за відомостями за результатом пошуку встановлено наявність обтяжень 21072778 від 29.05.05.2016 р. про арешт на нерухоме майно, накладений за заявою ОСОБА_8 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду від 26.04.2016 р. Підстав для відмови в державній реєстрації, передбачених ст.24 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено не було, у зв'язку з чим прийнято рішення про реєстрацію права власності на 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_8

16.06.2017 р., ВССУ була винесена ухвала про відкриття касаційного провадження з одночасним частковим зупиненням рішення Києво-Святошинського районного суду від 29.12.2016 р.

Позивач вважає, що ухвала ВССУ є формою судового рішення відповідно до п.1 ч.1 ст.208 ЦПК України. Ухвала, була зареєстрована судом 21.06.2017 р., внесена до ЄДРСР , була чинною на момент проведення реєстраційних дій 24.06.2017 р., відтак у відповідачка була зобов'язана зупинити державну реєстрацію частини майна.

Відомості про зупинення реєстраційних дій за допомогою засобів програмного забезпечення розміщуються на веб-порталі Мін'юсту для доступу заявників з метою їх перегляду. Позивач вважає, що держреєстратор, під час проведення реєстраційних дій, була зобов'язана перевірити взаємодію Державного реєстру прав, Єдиного державного реєстру судових рішень та прийняти законне рішення.

Надаючи правової оцінки відносинам, які склалися між сторонами, суд звертає увагу на наступне:

згідно із підпунктом 1 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочинну та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочинну, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У відповідності до положень ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із ч. 5 ст. 3 Закону вбачається, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Сттатею 26 вищевказаного Закону встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України №1952-IV , державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

На підставі частини першої статті 15 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено , що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМ України від 22.06.2011р. № 703 (далі - Порядок).

Пунктом 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 закріплено, що рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, відноситься до документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Пунктом 36 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Згідно з п.п. 10 п. 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

На підставі абз.1 п.12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов'язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

За правилами ч.1 ст.24 Закону України №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Вказаний перелік є вичерпним. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не застосовується у випадках, передбачених ч.3 ст.24 Закону №1952-IV. Відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої статті 24 Закону, не застосовується у разі:1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що є невід'ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав; 3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону; 4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно; 5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава; 6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Частиною 5 ст.24 Закону встановлена заборона у відмові в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті.

Таким чином, законодавцем чітко визначені підстави для відмови у проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, Законом України від 06 жовтня 2016 року №1666-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» (далі-Закон №1666-VIII) внесено зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного державного реєстру судових рішень без подання відповідної заяви заявником.

Водночас підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1666-VIII передбачено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника. Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону про реєстрацію державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим-третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п'ятим цієї частини.

Зазначена правова регламентація вказує на те, що наразі суб'єкти державної реєстрації продовжують виконання своїх повноважень з дотриманням законодавства про адміністративні послуги.

Адміністративна послуга - це результат здійснення владних повноважень суб'єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов'язків такої особи відповідно до закону. У випадках, передбачених законом, при наданні адміністративних послуг справляється адміністративний збір (пункт 1 статті 1, частина перша статті 11 Закону України «Про адміністративні послуги»).

З метою уникнення шахрайських дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також удосконалення процедури державної реєстрації речових прав, Розділ V Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року доповнено статтею 31-1 «Особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів». На підставі норм, зазначеної статті Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення. На підставі норм частини третьої та четвертої статті 31-1 Закону, державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду.

Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України.

Зі змісту статті Закону вбачаються такі особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів: по-перше, специфічність правовстановлюючого документа - рішення суду, по-друге, спеціальний суб'єкт державної реєстрації.

Натомість підпунктом 2 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань державної реєстрації» від 09.11. 2016 № 806 визначено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом, а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили до запровадження відповідної інформаційної взаємодії, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі рішень судів проводиться за зверненням заявника з дотриманням вимог, установлених підпунктом 1 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності».

В свою чергу, підпунктом 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» передбачено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, встановлної Законом, а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів що набрали законної сили, реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно за зверненням заявника.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов'язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

Врахувавши зазначені норми законодавства, можна дійти висновку, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень, заявник повинен звернутися з відповідним рішенням суду до будь-якого державного реєстратора для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або їх обтяжень. І у цьому випадку, проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Як зазначив представник заявника, останній звертався до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг при Києво-Святошинський РДА із заявою 27.06.2017 р. про реєстрацію обтяження об'єкту нерухомого майна-1/3 частини будинку по АДРЕСА_1, проте у проведенні реєстраційних дій відповідальним працівником Центру йому було відмовлено з надуманих підстав, відтак будь-які відомості щодо обтяження об'єкта спірного нерухомого майна не були внесені до електронної бази даних Єдиного державного реєєстру прав та обтяжень, у зв'язку з чим, при здійсненні перевірки документів, наданих третьою особою ОСОБА_4, відповідачка не виявила суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

У зв'язку з цим суд відхиляє претензії позивача з приводу того, що державний реєстратор Юхимук Н.В. при одержанні документів від ОСОБА_4 повинна була перевірити взаємодію Державного реєстру та Єдиного державного реєстру судових рішень та відмовити у проведенні реєстраційних дій з підстав, визначених ч.1 ст.24 Закону України №1952-IV і погоджується з твердженням відповідачки, наданих у письмових поясненнях про те, що обтяження це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка виникає відповідно до ст.ст.3-4 вищезгаданого Закону з моменту державної реєстрації та, з урахуванням п.1 ч.1 ст. Закону є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а не до Єдиного реєстру судових рішень.

Позивачем не було надано доказу того, що на момент проведення реєстраційних дій встановлене ВССУ обмеження на розпорядження обє'ктом нерухомого майна було зупинено, шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав у встановленому законом порядку. Більш того, представник позивача у судовому засіданні підтвердила, що рішення, яким було обмежено право на розпорядження спірним майном державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг при Києво-Святошинській РДА відмовився приймати для реєстрації, у зв'язку з чим позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовною заявою (справа №810/2796/17).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що дії державного реєстратора у цьому випадку повністю узгоджувались з нормами чинного законодавства, при проведенні реєстраційних дій Юхимук Н.В. вчинила необхідний обсяг дій для проведення перевірки поданих третьою особою документів, а тому, заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.