Справа № 695/2407/17
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2407/17

номер провадження 2-а/695/90/17

22 грудня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Бреуса В.С.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Золотоноша справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Золотоніського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зобовязання вчинити певну дію,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із адміністративним позовом до Золотоніського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зобовязання вчинити певну дію.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що її чоловік ОСОБА_3 знаходився на обліку у відповідача та отримував пенсію, яка була призначена йому у відповідності до ЗУ «Про прокуратуру». 17.07.2016 року ОСОБА_3 помер. Позивач, яка теж отримує пенсію за віком та знаходилась на повному утриманні свого покійного чоловіка, керуючись нормами ст. 36 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виявила намір перейти на пенсію у звязку з втратою годувальника. Позивач наполягає, що її померлий чоловік мав стаж роботи в органах прокуратури не менше 10 років, а тому вона, згідно норм чинного законодавства має право на отримання пенсії у звязку із втратою годувальника у розмірі 60% середньомісячного заробітку свого чоловіка ОСОБА_3. За таких обставин позивач звернулася до відповідача по питанню відповідного призначення їй пенсії. Однак відповідач своїм листом від 19.08.2016 року позивачу в призначенні вказаної вище пенсії відмовив. ОСОБА_2 вважає вказану відмову відповідача не законною та такою яка порушує її права, а тому, з урахуванням строків позовної давності, звернулася до суду із відповідним позовом про призначення їй відповідної пенсії з 01.03.2017 року.

У судове засідання позивач та її представник ОСОБА_4 не зявилися, однак звернулися до суду із відповідними телефонограмами. згідно яких розгляд справи просили проводити за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, які зазначені в запереченні відповідача на адміністративний позов, який отриманий судом 17.10.2017 року. Так у вказаних запереченнях відповідач наполягав, що позивач отримала лист Золотоніського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області 30.08.2016 року, в якому в задоволенні її вимог було відмовлено повністю, однак з адміністративним позовом остання звернулася лише 27.08.2017 року, що порушує строки позовної давності визначені нормами КАС України. Окрім того відповідач наполягав, що на момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються чи перераховуються, зокрема і відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». На теперішній час чинні норми законодавства, що визначають підстави, умови та порядок перерахунку пенсії відсутні. У звязку із цим з 01.06.2015 пенсії, визначені вищезазначеним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, а тому правові підстав для задоволення вказаного позову відсутні. За таких обставин відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

При вирішенні вказаної справи суд враховує вимоги п. 12 Перехідних положень КАС України, згідно яких заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За таких обставин, суд, продовжуючи розгляд вказаної справи, яка подана з додержанням відповідних вимог процесуального закону, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу, дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обґрунтовують свої доводи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із свідоцтва про одруження (серії ІІІ-УР №419716 від 06.11.1963) позивач та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області №355 від 03.04.2017, ОСОБА_2 на день смерті чоловіка ОСОБА_3 знаходилася на його повному і постійному утриманні і проживали разом. ОСОБА_2 після смерті чоловіка в повторний шлюб не вступала.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер 17.07.216 року, що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть (серії І-СР №289706 від 18.07.2016 року).

При вирішенні вказаної справи суд також бере до уваги, що відповідач не заперечував факту, що позивач перебуває на його обліку та отримує пенсію за віком на підставі ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до листа відповідача, який адресований позивачу за №6363/02 від 19.08.2016 року, ОСОБА_3 перебував на обліку в Золотоніському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області та отримував пенсію за вислугу років призначену згідно ЗУ «Про прокуратуру».

Із вказаного листа судом вбачається, що позивач звернулася до відповідача із питанням щодо переходу на пенсію по втраті годувальника, однак відповідач в такому переходу позивачу відмовив посилаючись на зміну норм чинного законодавства починаючи з 01.06.2015 року.

Однак, суд з даною відмовою відповідача не погоджується.

Так Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади і у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра соціальної політики України, а також Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, та організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до ст. 86 Закону України "Про Прокуратуру" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

При вирішенні вказаної справи, керуючись нормами ч. 1 ст. 78 КАС України, суд, також бере до уваги, що відповідач не заперечував факт наявності в померлого ОСОБА_3 відповідного стажу, що дає право на призначення 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї так само як і не заперечував факту перебування позивача на утриманні свого покійного чоловіка.

Згідно із ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Зазначений принцип має враховуватися органами державної влади при встановленні розміру пенсій і в інших випадках призначення пенсій громадянам, що визначені законодавством як такі, потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Відповідно до п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Як встановлено судом, позивачка є непрацездатною, знаходилась на повному утриманні померлого чоловіка, який отримував пенсію згідно Закону України "Про прокуратуру", а, отже, в наявності усі передбачені законом вимоги для набуття нею права на призначення пенсії по втраті годувальника згідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Суд не може сприймати позицію відповідача щодо зміни норм чинного законодавства як підставу для відмови позивачу у переведення на відповідний вид пенсії, оскільки остання набула такого права у порядку визначеному чинним законодавством, а тому не може бути позбавлена його в силу дії норм ст. 22 Конституції України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача.

Відмова відповідача стосовно не переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника є протиправною, оскільки не відповідає вимогам діючого законодавства.

Що стосується заперечень відповідача з приводу пропуску строків позовної давності встановленої нормами КАС України, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звернулася до відповідача із відповідною вимогою про переведення її на інший вид пенсії 05.08.2016 року, та отримала відповідну відмову від 19.08.2016 року, яка, як встановлено судом вище, є протиправною. Порушення права особи не припинилося та продовжує здійснюватися відповідачем в подальшому. Відмова ж у захисті прав позивача з підстав пропуску ним позовної давності не тільки не відповідає нормам чинного законодавства та обставинам справи, а й порушує Конституційний принцип права особи на судовий захист.

Суд також враховує, що нормами чинного КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи. Позивач просить призначити їй пенсію у звязку з втратою годувальника з 01.03.2017 року, а оскільки позов поданий до суду 30.08.2017 року, тому суд приходить до висновку, що він поданий в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст., ст. 2, 14, 78, 122, 241, 243, 246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Золотоніського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зобовязання вчинити певну дію задовольнити повністю.

Зобовязати Золотоніське обєднане управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_2 з 01.03.2017 року пенсію у звязку із втратою годувальника її чоловіка ОСОБА_5 у розмірі 60% його середньомісячного чинного заробітку.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 27 грудня 2017 року.