Справа № 806/2506/17
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м.Житомир справа № 806/2506/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

за участю: позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу від 27.12.2016 р. №320 о/с, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, про визнання протиправним та скасування наказу від 27.12.2016 р. №320 о/с, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і пояснили, що Позивач, перебуваючи на посаді інспектора Коростенського міжрайонного відділу управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, з 18.11.2014року по 07.08.2017року знаходився в декретній відпустці за доглядом малолітнього сина. Позивач 08.08.2017року вийшов на службу, де йому повідомили про ліквідацію територіальних підрозділів Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області. На письмовий запит Позивач 18.08.2017року отримав відповідь про те, що він не призначений на відповідну посаду новоствореного органу і про зарахування його оскаржуваним наказом в розпорядження начальника Житомирської установи №8.

На думку Позивача та його представника, оскаржуваний наказ від 27.12.2016 р. №320 о/с видано з грубими порушеннями вимог ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України, а тому є протиправний і Позивач підлягає поновленню на посаді інспектора Коростеньського відділу Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні представник Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України. Відповідача-1, проти позову заперечив і пояснив, що у відповідності до вимог постанови КМ України №343 від 18.05.2016року ліквідовано Державну пенітенціарну службу України з передачею її повноважень до сфери Міністерства юстиції України. Згідно постанови КМ України №348 від 18.05.2016року ліквідовано також Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області та утворено Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Як зазначив представник Відповідача-1, відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" Позивач вважається повідомленим про звільнення із посади у зв'язку із ліквідацією Державної пенітенціарної служби України. Для забезпечення прав Позивача та вирішення питання щодо його подальшого проходження служби в новоствореному органі оскаржуваним наказом Позивач не був звільнений зі служби, а був тимчасово зарахований в розпорядження начальника Житомирської установи виконання покарань №8. Після закінчення відпустки Позивач незважаючи на неодноразові письмові та усні повідомлення не прибув в розпорядження начальника Житомирської установи виконання покарань №8, а тому за результатами службового розслідування з 07.11.2017року звільнений зі служби.

Представник комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України та його територіальних органів, Відповідача-2, в судовому засіданні проти позову заперечила і повністю підтримала доводи представника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України. В подальше судове засідання представник Відповідача-2 не прибула, хоча про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення Позивача та представника Позивача, заперечення представників Відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, в тому числі їх зарахування в розпорядження для подальшого проходження служби, регулюються правовими нормами Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року N 2713-IV (надалі - Закон N 2713-IV) та Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року N580-VIII (надалі - Закон N580-VIII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що капітан внутрішньої служби інспектор Коростенського міжрайонного відділу управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області ОСОБА_1 в період з 15.11.2014року по 07.08.2017року перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Постановою КМ України "Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" від 18 травня 2016 р. N 343 ліквідовано Державну пенітенціарну службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Постановою КМ України "Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції" від 18 травня 2016 р. N 348 ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби, в тому числі Управління Державної пенітенціарної служби в Житомирській області, та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції - міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, в тому числі Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції як правонаступник управління Державної пенітенціарної служби в Житомирській області.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017року та Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 року ( справа N826/8274/16) підтверджено правомірність вказаних рішень КМ України.

На виконання вказаних рішень КМ України оскаржуваним наказом Управління Державної пенітенціарної служби в Житомирській області від 27.12.2016 р. №320 о/с Позивач був звільнений із займаної посади та зарахований в розпорядження начальника Житомирської установи виконання покарань №8. Таке зарахування Позивача в розпорядження підтверджено наказом начальника цієї установи від 29.05.2017року №120 (а.с.87).

Суд вважає безпідставними доводи Позивача та його представника, що оскаржуваний наказ Управління Державної пенітенціарної служби в Житомирській області від 27.12.2016 р. №320 о/с винесено із порушеннями вимог законодавства про працю. Такі доводи Позивача та його представника стали наслідком безпідставного застосування до спірних відносин вимог Кодексу законів про працю України та неврахування правових норм Закону N 2713-IV та Закону 580-VIII, що були чинні на день виникнення таких відносин, з огляду на таке.

По-перше, Позивач не був звільнений зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, а був зарахований в розпорядження іншого органу для подальшого проходження служби, зумовленого скороченням штату.

По-друге, правовий механізм такого зарахування є певною складовою гарантії права Позивача і передбачений правовими нормами чинного законодавства.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.14 Закону N 2713-IV Позивач є особою начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Як зазначено в частині п'ятій статті 23 цього ж Закону N 2713-IV, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських, а умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

В розумінні вимог п.8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N580-VIII, з дня опублікування цього Закону Позивач як і всі особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, Позивач вважається попередженим про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Крім того, суд зазначає, що приписами п.5 ч.1 статті 67 цього ж Закону N580-VIII прямо передбачено можливість зарахування Позивача наказами по особовому складу в розпорядження органів для подальшого проходження служби під керівництвом посадових осіб, уповноважених призначати на відповідні посади у разі скорочення штатних посад, що займають такі особи, що перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до вимог частин другої і шостої статті 67 Закону N580-VIII такі особи звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами керівників, уповноважених призначати на такі посади. Особа, яка звільнена з посади і зарахована в розпорядження, вважається такою, що перебуває в розпорядженні відповідного органу з дня зарахування в розпорядження іншого органу (закладу, установи) для подальшого проходження там служби.

Одночасно судом встановлено, що ще листом Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 29.06.2017року на звернення Позивача було повідомлено про наявність вакантних посад інспекторів та старших інспекторів районних секторів з питань пробації Житомирської області та можливість їх заняття Позивачем.

Листами Державної установи "Житомирська установа виконання покарань №8" від 14.08.2017року, від 05.09.2017року, від 25.09.2017року та від 17.10.2017року Позивачу неодноразово повідомлялося про необхідність продовження служби в розпорядженні начальника цієї установи.

Як зазначено у висновку службового розслідування від 07.11.2017року та в наказі Державної установи "Житомирська установа виконання покарань №8" №266 від 07.11.2017року, за відсутність Позивача на службі в період з 08.08.2017року по 07.11.2017року до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Тобто, Позивач зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України звільнений лише з 07.11.2017року наказом Державної установи "Житомирська установа виконання покарань №8" №266, а не оскаржуваним наказом Відповідача.

Відсутність Позивача на службі виключає нарахування та виплату відповідного грошового забезпечення.

Таким чином, доводи Позивача щодо протиправного його звільнення зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України оскаржуваним наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області від 27.12.2016 р. №320 о/с не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для відшкодування чи стягнення судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду у порядку, визначеному статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення через суд першої інстанції.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 27 грудня 2017 року