Справа № 408/4692/17-а
Суддя: Цимбал Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 408/4692/17
Провадження №2-а/408/188/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Ю.Ю. Цимбал, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (далі по тексту - УСЗН) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, в обґрунтування якого посилається на те, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, однак мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та є внутрішньо переміщеною особою (далі по тексту - ВПО), що підтверджується довідкою № 2337 від 05 червня 2015 року. В червні 2015 року вона, як уповноважена особа своєї родини, яка складається з сина-інваліда дитинства першої групи та чоловіка - пенсіонера, звернулася за призначенням адресної допомоги. Така допомога виплачувалась з червня 2015 року по листопад 2016 року, як щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат для проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При наступному зверненні 14 листопада 2016 року були надані необхідні документи для виплати допомоги, але у грудні 2016 року допомога не надійшла. Ніяких повідомлень з управління на її адресу не надходило. На звернення її чоловіка до начальника Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо зупинення виплат, була отримана відповідь від 22 грудня 2016 року в якій відповідач з посиланням на Лист МСПУ № 2285/5/75-16 від 01 грудня 2016 року відмовив у продовжені виплати адресної допомоги через те, що її родина має у власності садовий будинок, в якому на даний час мешкають.

У зв'язку з наведеним просила суд визнати неправомірними дії УСЗН щодо призупинення виплати адресної допомоги та зобов'язати УСЗН здійснити виплату щомісячної адресної допомоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Представником відповідача до суду надано заперечення, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що ОСОБА_1 зареєстрована як ВПО по АДРЕСА_2, при перевірці фактичного місця проживання ОСОБА_1 було з'ясовано, що остання мешкає у садовому (дачному) будинку, що є будинком для літнього (сезонного) використання. У зв'язку з наведеним Комісією Станично-Луганської районної військово-цивільної адміністрації прийнято рішення про зупинення виплат щомісячної адресної допомоги ВПО.

Оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що є достатньо підстав винести рішення у порядку скороченого провадження, задовольнивши позов у повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в Україні людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3зареєстровані у м. Луганську.

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17 березня 2015 року, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680-VII від 16 вересня 2014 року, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Місто Луганськ, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року (зі змінами та доповненнями), є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, згідно довідок №№ 2337, 2449, 905002394 за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 СТ «Мрія» Станично-Луганського району Луганської області.

23 листопада 2016 року УСЗН відмовило ОСОБА_1, ОСОБА_3та 14 грудня 2016 року призупинило ОСОБА_2з підстав відсутності механізму надання адресної допомоги ВПО за адресою фактичного місяця перебування на території садових товариств, які не є житловими будинками.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами частин 1 та 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами статті 2 зазначеного Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішньогопереміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на обліквнутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців

Стосовно посилання відповідача, що будинок в якому проживає позивач не є житловим, суддя зазначає наступне.

Відповідно до технічного паспорту садовий (дачний) будинок, який розташований на території садового товариства «Мрія» з адресою АДРЕСА_2, належить на підставі власності ОСОБА_1

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За приписами ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Так, згідно зі ст. 6 Житлового кодексу Української РСР від 30 червня 1983 року № 5464-Х, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживають у будинку який розташований на території садового товариства «Мрія» з адресою АДРЕСА_2. Судом встановлено, що зазначений будинок має адресу розташування, йому присвоєний номер, будинок зареєстрований в КП «Станично-Луганське бюро технічної інвентаризації», а тому підстав вважати даний будинок таким, що не є житловим у відповідача не має.

З приписами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 щомісячна адресна допомога установлюється внутрішньо переміщеним особам з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно Розпорядження КМУ №1085 від 7.11.2014 року с. Пшеничне Станично-Луганського району входить до переліку населених пунктів, які розташовані на лінії зіткнення.

Таким чином, відповідач приймаючи рішення № 47 від 11 травня 2017 року про відмову в призначенні(відновленні) виплати щомісячної адресної допомоги діяв в порушення вимог діючого законодавства.

Відповідно до п.8 Порядку № 505 Уповноважені органи - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій - протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї;

Таким чином, перелік видів рішень, які мають бути прийняті уповноваженим органом, є вичерпним. Отже, рішення про призупинення призначення в переліку відсутнє

Відповідно до ст. 8 КАС України, суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування того, що позивач або будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінивши наявні у матеріалах справи докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 11 КАС України суд виходить за межі позовних вимог ОСОБА_1 з метою повного захисту прав свобод та інтересів позивача та вважає за необхідне визнати неправомірним із скасуванням рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам № 21 від 23 листопада 2016 року про відмову в призначенні(відновленні) виплати ОСОБА_1, ОСОБА_3 щомісячної адресної допомоги та рішення №24 від 14 грудня 2016 року про призупинення ОСОБА_2 оскільки відповідач діяв в порушення вимог діючого законодавства.

Керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії -задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо припинення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які мешкають за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати неправомірним та скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам № 21 від 23 листопада 2016 року про відмову в призначенні(відновленні) виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1, ОСОБА_3 щомісячної адресної допомоги та рішення №24 від 14 грудня 2016 року про призупинення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської областіздійснити виплату ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 14 листопада 2016 року.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської областіза рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Біловодський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.Ю. Цимбал