Справа № 804/8306/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2017 р. Справа № 804/8306/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1,
секретаря судового засіданняОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанії «Раритет» до Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 відкрито провадження у справі №804/8306/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 20.12.2016 на 13:30. Останнє судове засідання відбулося 10.04.2017.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як видно з тексту акта перевірки, вказані висновки ґрунтуються на встановленій перевіряючими нереальності господарських операцій ТОВ Компанія «Раритет» із ТОВ «Торговий дім «Метрокепітал Груп».
Зауважено також, що позивачем порушено вимоги п. 6.1 договору купівлі-продажу №09/02-15 від 16.02.2015 відсутні сертифікати відповідності на товар, що унеможливлює ідентифікацію товару до виробника.
Документи, які підтверджували вантажно-розвантажувальні роботи (акти виконаних робіт, послуг), сертифікати походження товару, шляхові листи, акти списання палива в ході проведення перевірки ТОВ Компанія «Раритет» не надано.
Під час перевірки було проаналізовано товарно транспортні накладні №77 від 26.02.2015 та №76 від 26.02.2015, згідно яких нібито відбувалося перевезення вантажу від ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп» (м. Київ) до ТОВ Компанія «Раритет» (м. Дніпро) та встановлено, що автомобіль НОМЕР_2 та водій ОСОБА_10 в один і той же день двічі здійснив маршрут: м. Дніпро - м. Київ - м. Дніпро, що свідчить про неможливість перевезення товару від постачальника до покупця. Відсутні накази на відрядження директора ОСОБА_11, що підписував первинні документи, та водія ОСОБА_10 та інші документи, що підтверджували б надання відрядження.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну , повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, в якому зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Щодо правовідносин між вказаними підприємствами судом встановлено таке.
У періоді, що перевірявся, позивач, декларував взаємовідносини з придбання товарів та послуг у ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп» на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2015 № 09/02-15 та договору №10/02-15 від 16.02.2015 на виконання робіт з поточного, капітального та іншого ремонту вузлів та агрегатів тепловозу, електрообладнання шляхових машин, електромагнітів шляхових машин.
На підтвердження виконання зазначеного договору ТОВ Компанія «Раритет» надані: платіжні доручення від 19.05.2015 №115, від 16.04.2015 №71, від 18.03.2015 №39, рахунки-фактури від 26.02.2015 №СФ-84, від 26.02.2015 № СФ-85, від 27.02.2015 №СФ-86, від 02.03.2015 №СФ-35, від 10.03.2015 №СФ-163, від 18.03.2015 №СФ-224, від 19.03.2015 СФ-225, від 30.03.2015 СФ-0239, від 08.04.2015 СФ-285, від 10.04.2015 №СФ-334, від 16.04.2015 №СФ-363, від 17.04.2015 СФ -364, видаткові накладні від 26.02.2015 №РН-77, від 26.02.2015 №РН-76, від 02.03.2015 №РН-27, від 10.03.2015 №РН-155, від 18.03.2015 №РН-215, від 19.03.2015 №РН-216, від 30.03.2015 №РН-230, від 08.04.2015 №РН-277, від 10.04.2015 №РН-326, від 16.04.2015 №РН-353, від 17.04.2015 №РН-354, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-78 від 27.02.2015.
На підтвердження транспортування товару від ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп» позивачем надано договір оренди автомобіля №1/01-15 від 01.01.2015, акт приймання-передачі транспортного засобу без дати та товарно - транспортні накладні від 30.03.2015 №230, від 19.03.2015 №216, від 18.03.2015 №215, від 10.03.2015 №155, від 02.03.2015 №27, від 26.02.2015 №76, від 26.02.2015 №77, від 08.04.2015 №277, від 10.04.2015 №326, №353 від 16.04.2015, №354 від 17.04.2015, №76 від 26.02.2015.
З матеріалів справи видно, що на підтвердження надання ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп» послуг за договором від 16.02.2015 №10/02-15 та пояснюючи доцільність укладання такого договору, позивачем надано, зокрема, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за березень 2015 року, складені з приводу надання послуг на адресу ТОВ «ОСОБА_12 Донбас», проте такі акти не містять підпису посадових осіб ТОВ Компанія «Раритет», ТОВ «ОСОБА_12 Донбас» та печатки ТОВ «ОСОБА_12 Донбас» (том 1, а.с. 85-89).
Дослідивши зміст господарських договорів, укладених ТОВ Компанія «Раритет» з ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп» та первинні документи, складені на підставі таких договорів, а саме: видаткові накладні, акт здачі приймання робіт судом не приймаються такі документи, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій між означеними підприємствами, з огляду на таке.
Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13 судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).
Судом встановлено, що ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп» не є виробником товару, поставленого в адресу позивача на підставі договору купівлі продажу від 16.02.2015 №09/02-15. У той же час під час перевірки посадовими особами відповідача було проаналізовано номенклатури товарів, вказаних у виписаних постачальниками ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп» податкових накладних за період з 01.01.2014 по 29.07.2016, та встановлено відсутність придбання зазначеного товару: агрегати і запасні частини до залізнодорожньої техніки в інших підприємств.
З наведеного видно, що позивачем оплата більшої частини товару здійснена так і не була, відтак суми податку на додану вартість, на які останнім сформований податковий кредит, фактично ним до бюджету не сплачувалися, що в свою чергу свідчить про відсутність факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), які придбані платником податку та виключає можливість формування податкового кредиту, оскільки податкові зобовязання сторін даного правочину будуть неправомірно перенесені на бюджет шляхом необґрунтованого зменшення податкових зобов'язань або здійснення необґрунтованих виплат з бюджету.
Суд зазначає, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності в цілому, а відтак і в кожній господарській операції, з яких складається господарська діяльність платника.
Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, господарські операції є такими, що вчинені у межах господарської діяльності, лише за наявності розумних економічних причин (ділової мети). Операція, позбавлена таких економічних причин, не підлягає відображенню в податковому обліку.
Слід зазначити, що платник, плануючи господарську діяльність, повинен прагнути до отримання економічного ефекту за рахунок приросту (збереження) активів, а не від мінімізації податкових платежів. Тому мотивація суб'єкта господарювання при вступі у господарські правовідносини повинна ґрунтуватися на тому, що розмір очікуваного доходу від господарської операції повинен бути істотним у порівнянні з розміром очікуваної податкової вигоди.
Для цього необхідно встановити, чи були зазначені операції (за умови досягнення поставлених завдань) спрямовані на одержання прибутку; чи було досягнуто платником заплановану мету господарських операцій та у разі її недосягнення встановити, які фактори перешкодили цьому; чи були у платника об'єктивні економічні підстави, не пов'язані з отриманням податкових переваг, для виконання цих операцій; чи було визначено платником ринкові ризики, супутні цим операціям; чи було фактично виділено платником кошти на виконання цих операцій; чи були співрозмірні залучені платником кошти та ресурси для виконання цих операцій з отриманим доходом з точки зору господарської розумності, відповідності дій суб'єкта господарювання звичаям ділового обороту.
При цьому, при визначенні податкових наслідків розглядуваних операцій необхідно враховувати, що ділова мета господарської операції є недобросовісною у разі домінування податкової мети (зниження податкового навантаження, одержання податкових пільг та переваг тощо) над комерційною метою.
Згідно Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2017 Слідчим відділом Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області надано копії актів здачі-приймання робіт, складених між ТОВ Компанія «Раритет» та ТОВ «ОСОБА_12 Донбас», з яких вбачається надання позивачем послуг з капітального ремонту локомотивів, заміни деталей тепловозів.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що первинні документи, які містяться в матеріалах справи, надані на підтвердження господарської взаємодії ТОВ Компанія «Раритет» із ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп», є формально складеними, а господарські операції між позивачем та вказаним підприємством не є реальними, оскільки судом не встановлено самого факту їх здійснення та не ідентифіковано посадових осіб від контрагента - ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп», якими б такі операції могли бути вчинені.
Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись статтями 94, 160 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1