Справа № 816/1054/17
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1054/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисака С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №816/1054/17 за позовною заявою Приватного підприємства "Л.В.С." до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2017 року Приватне підприємство "Л.В.С." (надалі - позивач, ПП "Л.В.С.") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області) , в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 02.02.2017 №163 "Про проведення документальної невиїзної перевірки ПП "Л.В.С.";

- визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки на підставі наказу від 02.02.2017 №163 та щодо складання акту від 16.03.2017 №325/16-31-14-08/32016865;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.03.2017 №8, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем додатковий імпортний збір на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності на 33278,58 грн та №8, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (надалі - ПДВ) з товарів, увезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності на 139 770,01 грн.

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що 08.10.2015, за завданням замовника ним було надано послугу із ввезення на митну територію України товару "Полімери пропілену у первинних формах" через пункт пропуску "Ягодин". В силу невідомих позивачеві обставин товар до митниці призначення доставлений не був і місце його знаходження позивачеві невідоме до теперішнього часу. Посилаючись лише на факт невідшукання компетентними органами зниклого товару, позивач стверджує, що такий перебуває у стані митного оформлення. На додаток стверджує, що він не має повноважень на здійснення митного оформлення вантажу, не є особою, що ввозить товари на митну територію України, не є відповідальним за їх сплату, а тому не несе обов'язку зі сплати митних платежів. Порушення ж порядку проведення перевірки, позивач пов'язує з обставинами неналежного інформування про її час та місце проведення, строку її проведення та порушення права на оскарження результатів такої перевірки.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову з міркувань повної безпідставності і необґрунтованості заявлених вимог.

Ухвалою судді від 24.07.2017 відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом (суддя Удовіченко С.О.).

Ухвалою від 17.11.2017 вказану справу прийнято до провадження судді Супруна Є.Б. у зв'язку з самовідводом головуючого судді Удовіченка С.О. (а.с. 24 т. 2).

Суд, здійснивши розгляд справи в порядку загального позовного провадження, заслухав пояснення представників сторін, дослідив письмові докази, допитав свідків, зясував фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи суд встановив, що 02.02.2017 в.о. начальника ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_3 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України був винесений наказ №163 "Про проведення документальної невиїзної перевірки ПП "Л.В.С." (38751, Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Фрунзе, 28, податковий номер 32016865) з метою перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон за митною декларацією типу ІМ 40 ЕЕ №209000000/2015/931332 від 07.10.2015 (т. 1 а.с. 104).

Згідно з п. 2 вказаного вище наказу, документальну невиїзну перевірку ПП "Л.В.С." зобовязано провести з 03.02.2017 протягом 20 робочих днів, з урахуванням строків, встановлених ч. 6 ст. 351 Митного кодексу України.

Наказ від 02.02.2017 №163 та повідомлення про проведення документальної невиїзної перевірки ПП "Л.В.С." від 02.02.2017 №62 (т. 1 а.с. 103) були направлені на адресу позивача супровідним листом ГУ ДФС у Полтавській області від 02.02.2017 №524/10/16-31-14-08-15 (т. 1 а.с. 102) та вручені адресату 04.02.2017 (т.1 а.с. 105).

В подальшому, у період з 03.02.2017 по 02.03.2017, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України та на підставі наказу ГУДФС у Полтавській області від 02.02.2017 №163 головним державним ревізором-інспектором відділу митного аудиту управління аудиту ГУДФС у Полтавській області ОСОБА_4 була проведена документальна невиїзна перевірка ПП "Л.В.С." щодо повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів за митною декларацією типу ІМ 40 ЕЕ №209000000/2015/931332 від 07.10.2015 відповідно до вимог ч. 2 ст. 193 Митного кодексу України, результати якої оформлені актом від 16.03.2017 №325/16-31-14-08-08/32016865 (т. 1 а.с. 111-116).

Згідно з висновками акту перевіркою встановлені наступні порушення ПП "Л.В.С.":

- п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 191, ст. 200 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VІ (із змінами та доповненнями), що не призвело до заниження податкового зобовязання по сплаті мита у звязку із застосуванням 0% ставки мита;

- ст. 3 Закону України "Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті ХІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року" від 28.12.2014 №73-VІІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податкового зобовязання по сплаті додаткового імпортного збору на суму 26 622,86 грн;

- п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податкового зобовязання по сплаті податку на додану вартість в сумі 111 816,01 грн.

Листом від 16.03.2017 №2523/10/16-31-14-08-15 ГУ ДФС у Полтавській області направило на адресу керівника ПП "Л.В.С." примірник акту перевірки від 16.03.2017 №325/16-31-14-08-08/32016865 (т. 1 а.с. 106-107), який вручений адресату 17.03.2017, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 108).

Наявними у матеріалах справи актами головного державного ревізора-інспектора відділу митного аудиту ОСОБА_4 від 28.03.2017 №256/16-31-14-08-08/32016865 та від 28.03.2017 №257/16-31-14-08-08/32016865 зафіксовано факт неповернення підприємством примірника акту перевірки до контролюючого органу та факт відмови від підпису акту (т. 1 а.с. 109-110).

30.03.2017 на підставі висновків акту перевірки, ГУ ДФС у Полтавській області відносно ПП "Л.В.С." прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №8, яким платнику збільшено суму грошового зобовязання за платежем "податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України субєктами підприємницької діяльності" на суму 139 770,01 грн, в тому числі 111 816,01 грн - за податковими зобовязаннями, 27 954,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 119);

- податкове повідомлення-рішення №8, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем "додатковий імпортний збір на товари, що ввозяться субєктами підприємницької діяльності" на суму 33 278,58 грн, в тому числі 26 622,86 грн - за податковими зобовязаннями, 6 655,72 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 120).

За наслідками оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, ДФС України своїм рішенням від 02.06.2017 №12023/6/99-99-11-03-03-25 (т. 1 а.с. 128-129) скаргу ПП "Л.В.С." від 10.04.2017 №12 (т. 1 а.с. 123-127) залишила без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю наказу щодо проведення перевірки підприємства, дій відповідача з проведення такої перевірки та складання акту перевірки, а також винесеними на підставі висновків перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 7 частини першої ст. 336 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент призначення та проведення перевірки), митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Частиною третьою статті 345 Митного кодексу України визначено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно з приписами частин першої - третьої ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Як слідує з матеріалів справи, листом від 16.01.2016 №444/03-70-24-02 заступник начальника Волинської митниці ДФС повідомив ГУ ДФС у Полтавській області про необхідність вжиття заходів до субєкта ЗЕД ПП "Л.В.С." з метою підготовки направлення зазначеному субєкту у порядку, передбаченому Податковим кодексом України, податкових повідомлень-рішень про нарахування митних платежів за фактом недоставляння товару до митниці призначення (т. 1 а.с. 74-75).

Цим же листом заступник начальника Волинської митниці ДФС повідомив, що "08.10.2015 через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС транспортним засобом з реєстраційним номером ВІ8534ВА / ВІ1078ХО, що належить ПП "Л.В.С.", під керуванням водія ОСОБА_5 ввезено на митну територію України "полімери пропілену у первинних формах" по МД типу ІМ40ЕЕ №209000000/2015/931332 від 07.10.2015. Після завершення митних формальностей у митниці відправлення (в даному випадку на м/п "Ягодин" Волинської митниці ДФС), посадова особа митниці передала водієві товаросупровідні документи та документ контролю доставки МД типу ІМ40ЕЕ№209000000/2015/931332 від 07.10.2015 для доставки разом з товаром у митницю призначення, в даному випадку на митний пост "Запитів" Львівської митниці ДФС (місце прибуття "ЛТСФ Львівресурси") для завершення митного контролю, як передбачено п. 3.9 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.10.2012 №1066. Як слідує з пояснень водія та листів керівництва ПП "Л.В.С.", водієві було відомо про місце, адресу та митницю призначення товару. Згідно інформації, наявної у Волинській митниці ДФС, перевізником, в порушення положень ч.1 п.2 ст.191 та п.1 ст.200 Митного кодексу України, товар було доставлено в інше, ніж визначене органом доходів і зборів, місце доставки товару. Після чого перевізником, знову ж таки в порушення вимог ч. 2 ст. 191 та п. 4, п. 5 ст. 200 Митного кодексу, було передано документи на товар сторонній особі, а не органу доходів і зборів, як передбачено Кодексом, а також проведено вивантаження товару без дозволу органу доходів і зборів. Зазначені дії перевізника призвели до втрати товару та ухилення від сплати необхідних митних платежів. Станом на 15.01.2016 митні платежі не сплачені".

У подальшому, листом від 30.03.2016 №2790/03-70-18-02 в.о. начальника Волинської митниці ДФС направив до ГУ ДФС у Полтавській області копії товаросупровідних документів, копію протоколу про порушення митних правил, копії пояснень перевізника, розрахунки митних платежів, якими обкладаються товари під час ввезення їх на митну територію України з визначенням кодів товарів згідно УКТЗЕД, а також інші документи, що стосуються факту недоставляння товару "полімери пропілену у первинних формах" до митниці призначення, який переміщувався в адресу ТОВ "Белтім Полімери" транспортними засобами ВІ8534ВА/ВІ1078ХО по ВМД типу ІМ 40 ЕЕ №209000000/2015/631332, перевізник ПП "Л.В.С." (т. 1 а.с. 73).

Тож для належного реагування на виявлені ознаки, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи та з метою перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України, 02.02.2017 в.о. начальника ГУ ДФС у Полтавській області виніс наказ №163 "Про проведення документальної невиїзної перевірки ПП "Л.В.С." (т. 1 а.с. 104).

Як на підставу, що свідчить про протиправність зазначеного наказу, позивач посилається на те, що пунктом 2 вказаного наказу передбачено проведення документальної невиїзної перевірки з 03.02.2017 строком на 20 робочих днів. При цьому, виходячи з положень Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" від 22.03.2012 №4618-VІ ПП "Л.В.С." являється субєктом малого підприємництва (кількість працівників на підприємстві - 9 осіб, річний дохід за 2016 рік складає суму 609,7 тис. грн еквіваленту 0,021 млн євро), а тому у відповідності до п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України призначена відносно нього документальна перевірка не може перевищувати 10 робочих днів.

У зв'язку з цим суд зазначає, що згідно з приписами ч. 8 ст. 346 Митного кодексу України тривалість документальної виїзної перевірки не повинна перевищувати 30 робочих днів.

Судом встановлено, що у спірному випадку перевірка призначалася саме з метою перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України, а відтак при її призначенні відповідач обґрунтовано керувався положеннями саме Митного, а не Податкового кодексу України.

Як наслідок, суд відкидає, як безпідставні, твердження позивача щодо порушення строків проведення перевірок, передбачених Податковим кодексом України.

Так само безпідставними суд визнає твердження позивача про відсутність у наказі вказівки на підстави проведення перевірки передбачені саме нормами Податкового кодексу, оскільки такі підстави, в даному випадку, визначаються за правилами Митного кодексу, безпосереднє посилання на ч. 2 ст. 193 та п. 1 ч. 2 ст. 351 якого міститься у тексті спірного наказу.

Слід додати, що відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів у приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов'язкова.

Судовим розглядом встановлено, що наказ від 02.02.2017 №163 та повідомлення про проведення документальної невиїзної перевірки ПП "Л.В.С." від 02.02.2017 №62 (т. 1 а.с. 103-104) направлялися на адресу підприємства листом ГУ ДФС у Полтавській області від 02.02.2017 №524/10/16-31-14-08-15 (т. 1 а.с. 102) та вручені 04.02.2017 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 105). Перевірка була розпочата 03.02.2017 та тривала до 02.03.2017.

Відтак, отримавши 04.02.2017 наказ та повідомлення про проведення документальної невиїзної перевірки, підприємство позивача мало достатній час зясувати підстави та порядок її проведення, надати усі необхідні документи, які на думку підприємства могли б свідчити про недопущення ним порушень митного законодавства, однак нічого з вказаного зроблено не було.

Доводи представника позивача щодо протиправного неповідомлення ПП "Л.В.С." не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення документальної невиїзної перевірки про її проведення суд вважає необґрунтованими, оскільки положення Митного кодексу України не зобов'язують контролюючий орган до вчинення таких дій у ході проведення невиїзних перевірок. Натомість такий обовязок супроводжує контролюючий орган лише у випадку призначення документальних планових перевірок, що знаходить своє відображення у ч. 6 ст. 346 Митного кодексу України.

Судом також відкидаються, як безпідставні, доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України в частині не надіслання підприємству обовязкового письмового запиту контролюючого органу перед проведенням невиїзної перевірки, оскільки, як вже зазначалося вище, у спірному випадку перевірка призначалася з метою перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України, а відтак при її призначенні ГУ ДФС у Полтавській області обґрунтовано керувалося положеннями саме Митного, а не Податкового, кодексу України.

Щодо не зазначення у повідомленні від 02.02.2017 про проведення перевірки місця її проведення суд зазначає, що згідно з положеннями Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу. І ця визначена законом обставина презюмує обізнаність учасників перевірки з цього приводу, так як нормативно-правовий акт знаходиться у загальному доступі з моменту його оприлюднення.

За таких обставин суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваного наказу від 02.02.2017 №163, а тому підстави для визнання його протиправним чи скасування відсутні.

Згідно з частиною дев'ятою статті 351 Митного кодексу України оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 345 Митного кодексу України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов'язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

У точній відповідності до положень вказаної норми у даному випадку результати перевірки були оформлені актом про результати документальної невиїзної перевірки від 16.03.2017 (т. 1 а.с. 111-116).

Не погодившись із висновками акту перевірки, підприємство позивача подало до ГУ ДФС у Полтавській області заперечення на вказаний акт (дата реєстрації в податковому органі 24.03.2017 вх.№2026/10), за результатами розгляду якого ГУ ДФС у Полтавській області направило керівнику ПП "Л.В.С." лист від 29.03.2017 №3848/10/16-31-14-08-15 (т. 1 а.с. 28).

Вказаним листом ГУ ДФС у Полтавській області проінформувало підприємство, що акт документальної невиїзної перевірки ПП "Л.В.С." від 16.03.2017 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вручено платнику 17.03.2017. При цьому, заперечення на акт без номера та дати надано до ГУ ДФС у Полтавській області з порушенням терміну подання - 24.03.2017 (від 24.03.2017 №2026/10), у зв'язку з чим заперечення залишено без розгляду.

Частиною восьмою статті 354 Митного кодексу України передбачено, що у разі незгоди керівника підприємства або уповноваженої ним особи з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті або довідці про результати перевірки, вони зобовязані підписати акт або довідку з запереченнями, які вони мають право подати протягом пяти робочих днів з дня отримання акта або довідки.

В ході розгляду справи позивач вказував на порушення відповідачем його права щодо розгляду заперечення на акт перевірки, враховуючи той факт, що підприємством такі заперечення були подані у строк, визначений статтею 354 Митного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з доводами позивача про неправомірність відмови ГУ ДФС у Полтавській області у розгляді заперечень у звязку з недодержанням строків їх подання.

В той же час, суд зауважує, що процедурні порушення, допущені під час проведення невиїзної перевірки контролюючим органом не можуть розцінюватися як безумовне свідчення протиправності прийнятих за результати проведення такої перевірки податкових повідомлень-рішень (в спірному випадку ППР від 30.03.2017 №8 та №8).

До того ж слід додати, що оцінка письмових заперечень на акт перевірки у подальшому була надана ДФС України під час розгляду скарги ПП "Л.В.С." (т. 1 а.с. 123-127), що підтверджується наявним у матеріалах справи рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 02.06.2017 №12023/6/99-99-11-03-03-25 (т. 1 а.с. 128-129).

Тобто, по суті письмові заперечення позивача на акт перевірки, що не були розглянуті ГУ ДФС у Полтавській області, в решті-решт все ж були розглянуті ДФС України.

З приводу незабезпечення контролюючим органом можливості взяти участь у проведенні перевірки, надати пояснення та документальні докази, ознайомитися з матеріалами перевірки, суд зазначає, що за приписами Митного кодексу України присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов'язкова.

Так чи інакше, акт державного чи іншого органу (нормативно-правовий чи правовий акт індивідуальної дії) це юридична форма рішень цього органу, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Акт перевірки є засобом документування дій контролюючого органу і не встановлює відповідальності для особи, яка допустила недоліки або порушення, встановлені під час проведення перевірки, тому не може бути об'єктом оскарження в суді. Об'єктом оскарження є юридичні наслідки, що безпосередньо випливають з результатів перевірки.

Складення такого акту, формулювання його змісту та висновків знаходяться поза межами публічно-правового спору щодо рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, оскільки саме лише складення акту перевірки не є виявом владних повноважень органу державної податкової служби, і тільки на підставі цього акту, як носія доказової інформації, можуть прийматися інші рішення, вживатися дії чи допускатися бездіяльність, які й можуть бути розцінені як вияв владних повноважень.

Відтак, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді оскарження дій відповідача щодо складення акту слід визнати неналежним, оскільки такий акт перевірки безпосередньо не створює негативних наслідків для самого позивача, як платника податків, а тому й вимога про визнання вказаних вище дій задоволенню не підлягає.

Переходячи до розгляду питання щодо суті порушення норм матеріального права, суд встановив наступні обставини.

Ключовим доказом у даній справі, якого позивач не надав, натомість це зробив представник відповідача, є договір на транспортно-експедиторське обслуговування №183 від 05.10.2015, укладений між ПП "Л.В.С." в особі директора ОСОБА_6 (Перевізник) та ФОП ОСОБА_7 (Експедитор) (а.с. 237 т. 1). За умовами вказаного договору Експедитор, діючи від імені і за рахунок Замовника (конкретна назва замовника може бути вказана в контракт-заявці) згідно договору доручення або транспортного експедирування (дата договору вказується в контракт-заявці) долучає третю сторону, Перевізника, для доставки вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні. Перевізник доставляє заявлені вантажі, а Експедитор оплачує послуги Перевізника із коштів замовника на узгоджених нижче умовах. Пунктом 1.2 цього ж договору передбачено, що організовуючи перевезення вантажів, сторони керуються цим договором, Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів (КДМВ ООН, Женева 1956 року), чинним законодавством України, а так само законодавством тих країн, по території яких здійснюється перевезення. За пунктами 3.4 договору перевізник зобов'язаний нести всі ризики, пов'язані з перевезенням вантажу перед вантажовідправником (вантажоодержувачем) і третіми особами, доставити довірений вантаж в пункт призначення і видати його співробітникові вантажоодержувача, вказаному в товарнотранспортній накладній (CMR). За пунктом 5.10 договору у разі пошкодження, втрати або повної загибелі вантажу Перевізник несе відповідальність в сумі пошкодженого вантажу по цінах, вказаних в інвойсі, що супроводжує вантаж, а так само вартість його митного очищення і інших витрат згідно конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (КДМВ ООН, Женева 1956 року).

Як додаток до договору на перевезення, його учасниками була підписана Транспортна заявка на перевезення вантажу від 05.10.2015, за якою перевізником значиться ПП "Л.В.С.", автомобіль "Рено" ВІ8534ВА/ВІ1078ХО, водій - ОСОБА_5, адреса завантаження - Польща, розвантаження - Київ, вантаж - поліпропілен 22 т, погранперехід - Ягодин (а.с. 237 зворот).

За вказаним вище договором ПП "Л.В.С." здійснювало перевезення товару "полімери пропілену у первинних формах", придбаного ТОВ "Белтім Полімери" (вул. Кіквідзе, 17, оф. 204/2, м. Київ) у компанії FLEMING CORPORATION LLP (Birmingham, United Kingdom) за контрактом купівлі-продажу від 06.07.2015 №060715- FLEMING-OTP (а.с. 37-41 т. 1).

Згідно з інвойсом №100854808 від 07.10.2015 сторони контракту узгодили відвантаження товару на загальну суму 25 960,00 доларів США (а.с. 42 т. 1).

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR AVC-2002 від 07.10.2015 (а.с 86 т. 1) відправником вантажу є фірма SABIC SALES EUROPE B.V., одержувачем - ТОВ "Белтім Полімери", місце розвантаження вантажу - Київ, місцем та датою завантаження вантажу -Kutno, Poland 07.10.2015, перевізник - ПП "Л.В.С.".

Штемпелі на CMR AVC -2002 від 07.10.2015 містять інформацію про дату проходження товару через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС, а саме: 08.10.2015.

Після проходження митного контролю на митному посту "Ягодин", 08.10.2015 транспортний засіб з товаром по документу контролю (ВМД типу ІМ 40 ЕЕ №209000000/2015/931332 від 07.10.2015, а.с. 87-88 т. 1) був направлений на митний пост "Запитів" Львівської митниці ДФС (вул. Київська 236, смт Запитів, Кам'янка-Бузький район, Львівська область) для завершення митного оформлення товару.

Представник позивача зазначив, що вантаж у визначені строки (термін доставки вантажу відповідно до заявки 12.10.15) і до теперішнього часу не доставлений, а також вантаж не доставлений до митниці призначення - Митний пост "Запитів".

Цю обставину підтвердив і допитаний в судовому засіданні в якості свідка директор ПП "Л.В.С." ОСОБА_6, який стверджував, що місцезнаходження товару йому невідоме, вважав винним у зникненні товару водія ОСОБА_5, якого компетентними органами притягнуто до адміністративної відповідальності.

Як свідчать наявні у справі письмові докази, в.о. начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_8 своїм листом від 15.08.2017 повідомив суд, що згідно з АСМО "Інспектор" інформація про митне оформлення в зоні діяльності Львівської митниці ДФС декларації із зазначенням в графі 44 інвойсу від 07.10.2015 №100854808 відсутня (а.с. 166 т. 1).

Обставини вини водія підтверджено наявною у справі постановою заступника начальника Волинської митниці ДФС від 27.01.2016 №1910/20500/2015, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 та ч. 3 ст. 469 Митного кодексу України (а.с. 93-94 т. 1)

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016 у справі №554/1249/16 у задоволенні позову ОСОБА_5 до заступника начальника Волинської митниці ДФС про скасування постанови від 27.01.2016 №1910/20500/2015 про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил відмовлено (а.с. 95-100 т. 1).

У зв'язку з цим суд зазначає, що безвідносно до вини водія, з боку позивача, як перевізника, має місце факт недоставляння вантажу до митниці призначення як і факт недоставляння вантажу до замовника перевезення (власника вантажу, вантажоодержувача), що свідчить про фактичну втрату вантажу.

Вказаний висновок суду підтверджується обставинами, встановленими рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.02.2016 у справі №917/2531/15, яким задоволено позов ТОВ "Белтім Полімери" та стягнуто з ПП "Л.В.С." на користь ТОВ "Белтім Полімери" 701 433,96 грн. збитків, 10 220,09 грн. 5% річних, 10 674,81 грн. витрат по сплаті судового збору (а.с. 32-35 т. 2).

Так, у своєму рішенні Господарський суд Полтавської області встановив, що 08.10.2015 відповідач (ПП "Л.В.С."), разом з вантажем перетнув митну територію України, узгоджений термін доставки вантажу відповідно до заявки - 12.10.2015, проте, як вказує позивач (ТОВ "Белтім Полімери") та підтверджується матеріалами справи, станом на 25.11.2015 відповідач (ПП "Л.В.С.") не здійснив доставку вантажу товариству з обмеженою відповідальністю "Белтім Полімери", у зв'язку з чим це є втратою вантажу.

Вказане судове рішення набрало законної сили 14.03.2016 (а.с. 31 т. 2).

Аналогічного висновку доходить суд і в даній адміністративній справі, оскільки обставини втрати вантажу до теперішнього часу залишились незмінними.

Відповідно до цих обставин, 08.10.2015 через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС транспортним засобом, реєстраційний номер НОМЕР_1/ВІ1078ХО, що належить ПП "Л.В.С.", під керуванням водія ОСОБА_5 ввезено на митну територію України товар "полімери пропілену у первинних формах" по ВМД типу ІМ 40 ЕЕ №209000000/2015/931332 від 07.10.2015 (т. 1 а.с. 84, 87-88) та направлено на митний пост "Запитів" Львівської митниці ДФС (місце доставки "ЛТСФ Львівресурси", Львівська область, Кам'янка Буський район, смт Запитів, вул. Київська, 23б) для завершення митного контролю.

Згідно з наявною у Волинській митниці ДФС інформації, перевізник, в порушення положень п. 2 ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 200 Митного кодексу України, доставив товар в інше, ніж визначене органом доходів і зборів, місце доставки товару. Після цього, перевізник, в порушення положень п. 2 ч. 2 ст. 191 та ч. ч. 4, 5 ст. 200 Митного кодексу України, передав документи на товар сторонній особі, а не органу доходів і зборів, як це передбачено Митним кодексом України, а також здійснив вивантаження товару без дозволу органу доходів і зборів. Зазначені дії призвели до втрати товару та ухилення від сплати необхідних митних платежів.

Щодо ввезення на митну територію України товару "полімери пропілену у первинних формах" ПП "Л.В.С." у своєму письмовому повідомленні, адресованому в.о. начальника Волинської митниці ДФС, позивач пояснював, що в даному випадку мали місце обставини непереборної сили, а саме, викрадення вищевказаного товару (т. 1 а.с. 81).

Так, у зазначеному повідомленні підприємство позивача вказує на факт укладення 05.10.2015 з ФОП ОСОБА_7 заявки від 05.10.2015 б/н та договору від 05.10.2015 №183 на перевезення пропілену в кількості 22 тони з м. Кутно (Польща) до м. Київ (Україна). Пояснює, що для перевезення підприємством був задіяний автомобіль "Рено" державний номерний знак НОМЕР_2, напівпричіп ВІ1078ХО, водій ОСОБА_5. 07.10.2015 вказаний транспортний засіб завантажився та замитнився в м. Кутно (Польща). Відповідно до заявки ФОП ОСОБА_7, водій оформив декларацію на митному посту "Дорогохутськ". З водієм телефоном звязався власник вантажу та повідомив йому номер ПП 29000000/2015/931332. Отримавши попереднє повідомлення на кордоні, водій побачив, що місцем розмитнення є смт Запитів, вул. Київська, 23б, при тому, що в заявці ФОП ОСОБА_7 вказано місце розмитнення - м. Київ. При зясуванні вказаного питання у ФОП ОСОБА_7 остання телефоном запевнила водія, що доставити та розвантажити товар він має саме в с. Горенка, що поблизу м. Київ. Водієм було доставлено та розвантажено товар у визначеному ФОП ОСОБА_7 місці, після чого останній покинув пункт розвантаження, а вже 10.10.2015 йому зателефонував вантажоодержувач і сказав, що вантаж йому доставлено не було. Місцезнаходження вказаного товару на даний час ПП "Л.В.С." невідомо.

Як вказує позивач у своїх письмових поясненнях (т. 1 а.с. 146-150), в порушенні умов перевезення вантажу винен водій ОСОБА_5, оскільки останній самостійно змінив маршрут руху та місце розвантаження товару, не повідомивши про це директора ПП "Л.В.С.", який несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу. Про незаконність дій водія ОСОБА_5 свідчать долучені до матеріалів справи: постанова заступника начальника Волинської митниці ДФС від 27.01.2016 у справі про порушення митних правил №1910/20500/2015, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 та ч. 3 ст. 469 Митного кодексу України (т. 1 а.с. 93-94); постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016 №554/1249/16-а, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування постанови від 27.01.2016 №1910/20500/2015 (т. 1 а.с. 95-100).

Посилаючись на вказані обставини, які зводяться до підтвердженого судовим рішенням факту винної поведінки водія ОСОБА_5 у справі про порушення митних правил, представник позивача стверджує про неприпустимість повторного притягнення до відповідальності суб'єкта господарювання та наголошує на тому, що на цьому адміністративний спір себе вичерпав.

Безпідставність таких тверджень суд обґрунтовує тим, що предметом розгляду у справі про порушення митних правил було дослідження обставин щодо наявності вини у діях водія ОСОБА_5, а у даному публічно-правовому спорі предмет дослідження складають обставини щодо правомірності дій та рішень податкового органу, а також платника податків - юридичної особи, який заперечує проти висновку податкової перевірки.

Різниця у предметі та суб'єктному складі цих двох справ спростовує твердження позивача про повторність притягнення платника податків до юридичної відповідальності.

Відповідно до визначень, наведених у ст. 4 Митного кодексу України, перевізник - особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Частиною другою ст. 191 Митного кодексу України передбачено, що перевізники зобов'язані:

1) під час прийняття товарів до перевезення перевіряти точність відомостей щодо кількості вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування. У разі неможливості такої перевірки вносити відповідний запис до міжнародної автомобільної накладної (CMR);

2) у строк, встановлений статтею 95 цього Кодексу, доставляти товари до органу доходів і зборів призначення, а також подавати передбачені законодавством документи на них;

3) не розпочинати вивантаження чи перевантаження товарів без дозволу органу доходів і зборів;

4) у разі прибуття до органу доходів і зборів призначення у неробочий час забезпечувати схоронність товарів і вживати визначених органом доходів і зборів заходів для недопущення їх несанкціонованого вилучення з-під митного контролю.

Стаття 200 Митного кодексу України визначає, що після надання органом доходів і зборів дозволу на пропуск товарів через митний кордон України власник товарів або уповноважена ним особа зобов'язані доставити товари та документи на них без будь-якої зміни їх стану у визначене органом доходів і зборів місце і забезпечити перебування їх у цьому місці до прибуття посадових осіб органу доходів і зборів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Доставка товарів та документів на них повинна бути здійснена у строк, визначений статтею 95 цього Кодексу. Товари і транспортні засоби, якими вони перевозяться, після прибуття у місце доставки розміщуються у зонах митного контролю. У місці доставки товари і транспортні засоби пред'являються, а документи на них передаються органу доходів і зборів у мінімально можливий строк після їх прибуття, а в разі прибуття поза робочим часом, встановленим для органу доходів і зборів, - у мінімально можливий строк після початку роботи цього органу. Зміна місця стоянки (прибуття) транспортного засобу, вивантаження, перевантаження товарів, розпакування, пакування чи перепакування товарів, зміна, вилучення чи пошкодження засобів забезпечення ідентифікації допускаються лише з дозволу органу доходів і зборів, крім випадків, передбачених главою 2 цього Кодексу. У разі відмови у наданні дозволу органи доходів і зборів зобов'язані невідкладно, письмово або в електронній формі, повідомити власника товару або уповноважену ним особу про причини і підстави такої відмови.

Аналізуючи наведені норми, суд доходить висновку, що обовязок у строк, встановлений статтею 95 цього Кодексу, доставляти товари до органу доходів і зборів призначення, а також подавати передбачені законодавством документи на них, покладений саме на перевізника, яким у спірному випадку є ПП "Л.В.С.", про що, зокрема, свідчить наявність печатки останнього, як перевізника, на СMR від 08.10.2015 (т. 1 а.с. 86).

Відповідно до частин другої та третьої ст. 193 Митного кодексу України, у разі втрати або видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, перевізник зобов'язаний сплатити митні платежі, встановлені законом на імпорт зазначених товарів. Порушення перевізником встановлених цим Кодексом строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов'язання щодо сплати митних платежів.

Перевізник звільняється від зобов'язання щодо сплати митних платежів лише у разі, якщо товари, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, було знищено або безповоротно пошкоджено внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили.

Виходячи з приписів вказаної статті, з огляду на доведений судовим дослідженням факт втрати вантажу позивачем та відсутність належних доказів щодо наявності аварії чи обставин непереборної сили, суд вважає, що саме ПП "Л.В.С.", як перевізник, в даному випадку несе обовязок зі сплати митних платежів за ввезений 08.10.2015 на митну територію України товар.

Відтак, твердження позивача про наявність вказаного обовязку у декларанта суд вважає безпідставними, а податкове повідомлення-рішення №8 від 30.03.2017 - правомірним.

Посилання позивача на помилковість проведених контролюючим органом розрахунків митних платежів з огляду на наявність двох інвойсів з різною вартістю одного й того ж товару суд визнає безпідставним з наступних підстав.

В матеріалах справи наявні два інвойси від 07.10.2015 за одним і тим же номером 100854808 (а.с. 141-142 т. 1).

Один з них (а.с. 142 т. 1) на суму 22220 євро виставлений на ім'я компанії Fleming corporation компанією Sabic Petrochemicals BV для сплати вартості товару (Sabic PP 500P 00900, 880 bags on 16 heat treated pallets) в кількості 22 т. ОСОБА_3 цей інвойс був поданий перевізником на митному пості "Ягодин" і в подальшому прийнятий відповідачем для розрахунку митних платежів під час проведення податкової перевірки.

Інший інвойс (а.с. 141 т. 1) на суму 25 960 доларів США на цей же товар виставлений на ім'я ТОВ "Белтім Полімери" компанією Fieming corporation і саме цей документ мав подати до митного оформлення перевізник, проте з причин, пояснення яким представник позивача не зміг надати ні в позові, ні в судовому засіданні, цього не зробив.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Таким чином цей недолік міг бути усунутий в ході митного очищення товару, проте з вини позивача товар до вказаної стадії оформлення доставлений не був.

Згідно з п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 391 цього Кодексу.

За приписами п.391.1 ст.391 Податкового кодексу України для цілей визначення податкових зобов'язань зі сплати митних платежів застосовується офіційний курс валюти України до іноземної валюти, встановлений Національним банком України, що діє на 0 годин дня подання митної декларації, а у разі, якщо митна декларація не подається, - дня визначення податкових зобов'язань.

Як вже зазначалося вище, розрахунок митних платежів здійснений контролюючим органом на дату перетину перевізником митного кордону України з товаром "полімери пропілену у первинних формах" виходячи з вартості товару, зазначеного в інвойсі №100854808 від 07.10.2015 - 22 220,00 Євро (т. 1 а.с. 85). Документів з інакшими показниками вартості перевізником не надавалися.

Враховуючи, що курс Євро станом на 08.10.2015 становив 23,96297 грн, вартість ввезеного на митну територію України пропілену в гривнях склала 532457,20 грн (22 220,00 Євро х 23,96297 грн) (т. 1 а.с. 117).

Таким чином, виходячи лише із поданих до митного контролю документів щодо вартості ввезеного товару, податковий орган, за відсутності будь-яких інших даних, правомірно визначив суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість. При цьому слід зазначити, що донарахування належних до сплати сум податків може бути здійснене податковим органом в ході додаткової перевірки за обставинами, встановленими в ході розгляду даної адміністративної справи.

Безпідставними суд визнає доводи позивача щодо протиправності нарахування йому й додаткового імпортного збору на товари, що ввозяться субєктами підприємницької діяльності (код платежу 15011100) на підставі Закону України "Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті ХІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року" від 28.12.2014 №73-VІІІ, який на момент перевірки та нарахування митних платежів втратив чинність, з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Класифікація товару повинна здійснюватися у відповідності з Основними правилами інтерпретації УКТЗЕД Митного тарифу України, вимогам УКТЗЕД в редакції товарної номенклатури Митного тарифу України, затвердженого Законом України "Про Митний тариф України" від 19.09.2013 №584-VІІ, а також відповідно до приміток до розділів та груп, текстового опису товарних позицій та тих характеристик товару, які є визначальними для його класифікації за УКТЗЕД.

Відповідно до Закону України "Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті ХІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року" від 28.12.2014 №73-VІІІ (чинного на момент ввезення товару "полімери пропілену у первинних формах" на митну територію України згідно з ВМД типу ІМ 40 ЕЕ №209000000/2015/931332 від 07.10.2015) для товарів, що класифікуються у товарних групах 25-97 згідно з УКТЗЕД справляється додатковий імпортний збір за ставкою 5%.

З наявного у матеріалах справи розрахунку платежів (а.с. 78 т. 1) слідує, що розрахунок митних платежів здійснений контролюючим органом на дату перетину перевізником митного кордону України з товаром "полімери пропілену у первинних формах" виходячи з вартості товару, зазначеного в інвойсі від 07.10.2015 №100854808 (а.с. 85 т. 1).

За приписами статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Разом з тим, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі №1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

За викладених обставин, зважаючи на чинність положень Закону України "Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті ХІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року" від 28.12.2014 №73-VІІІ станом на момент ввезення ПП "Л.В.С." товару "полімери пропілену у первинних формах" на митну територію України згідно МД типу ІМ40ЕЕ №209000000/2015/931332 від 07.10.2015, а також враховуючи позицію Конституційного Суду України, суд доходить висновку про правомірність нарахування ГУ ДФС у Полтавській області у податковому повідомленні-рішенні від 30.03.2017 №8 додаткового імпортного збору на товари, що ввозяться субєктами підприємницької діяльності (код платежу 15011100) на підставі вищевказаного Закону.

Враховуючи ту обставину, що втрата ввезеного ПП "Л.В.С." на митну територію України товару відбулася не з вини митного органу, судом відкидаються як безпідставні доводи підприємства щодо не вжиття відповідачем належних заходів по розшуку та поверненню зниклого товару "полімери пропілену у первинних формах" вагою 22 тони.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені в ході судового розгляду справи обставини суд приходить до висновку, що здійснюючи перевірку ПП "Л.В.С." на підставі наказу від 02.02.2017 №163, складаючи за результатами перевірки акт від 16.03.2017 №325/16-31-14-08/32016865 та приймаючи на підставі висновків вказаного акту оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 30.03.2017 №8 та №8 ГУ ДФС у Полтавській області діяло на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені законодавством України.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що з 15.12.2017 діє нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України пунктом 10 Розділу VII "Перехідні положення" якого визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін, суд дійшов до висновку відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПП "Л.В.С.".

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6-9, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Приватного підприємства "Л.В.С." (вул. Фрунзе, 28, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 28.12.2017.

Суддя Є.Б. Супрун