Справа № 803/1920/16
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/2249/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Коваль Т.О.

позивач - ОСОБА_1

представник відповідачів - Омельчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.01.2017 року (суддя Ковальчук В.Д., м. Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про зобов'язання нарахування та виплати одноразової грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції у Волинській області , Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області та просив зобов'язати Головне управління Національної поліції у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу згідно ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за вислугу років 17 років календарного обчислення в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 03 серпня 1988 року до 18 листопада 2003 року він проходив службу органах МВС України у Волинській області. 30 жовтня 2014 року позивач був знову прийнятий на службу в ОВС України та проходив службу до 29 травня 2015 року. Відповідно до наказу УМВС України у Волинській області від 29 травня 2015 року позивача було звільнено у запас за пунктом «ж» статті 63 (за власним бажанням). В подальшому позивачу була призначена пенсія за вислугу років. При попередньому звільненні позивач вихідної допомоги не отримав. 13 березня 2016 року позивач звернувся до Департаменту фінансового забезпечення Національної поліції у Волинській області про нарахування вихідної допомоги, проте листом від 28 липня 2016 року в порушення статті 9 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», йому було відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головне управління Національної поліції у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу згідно статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за вислугу 17 років календарного обчислення в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач - Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2017 року по справі №803/1920/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про зобов'язання нарахувати та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ.

В апеляційній скарзі звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що з розрахунку вислуги років, який складений на підставі матеріалів особової справи, ОСОБА_1 звільнявся зі служби у 2003 році за статтею 64 «е» (через порушення дисципліни), а тому не мав права на отримання одноразової грошової допомоги на підставі діючого на момент звільнення законодавства. Апелянт звертає увагу на те, що при повторному звільненні зі служби у 2015 році, ОСОБА_1 не відпрацював календарного року, а тому Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області не здійснювало нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, оскільки останній не набув права на таку.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 03 серпня 1988 року до 18 листопада 2003 року ОСОБА_1 проходив службу органах МВС України у Волинській області.

30 жовтня 2014 року ОСОБА_1 був знову прийнятий на службу в ОВС України та проходив службу до 29 травня 2015 року.

Наказом УМВС України у Волинській області від 29 травня 2015 року ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було звільнено у запас за пунктом «ж» статті 63 (за власним бажанням).

13 березня 2016 року позивач звернувся до Департаменту фінансового забезпечення Національної поліції у Волинській області про нарахування вихідної допомоги.

Листом від 22 липня 2016 року №7/334 Управління МВС України у Волинській області позивачу було відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки на думку відповідача він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки в 2003 році був звільнений за порушення трудової дисципліни, а при повторному прийнятті на службу не відпрацював повного календарного року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки позивач звільнився зі служби за власним бажанням та має вислугу років, яка становить 17 років, що підтверджується листом УМВС України у Волинській області № 7/334 від 22 липня 2016 року, поданням про призначення пенсії, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги за кожен повний рік служби. Суд вважав, що законодавець не ставить в залежність отримання працівником одноразової грошової допомоги при звільненні з міліції, Національної поліції України від досягнення останнім пенсійного віку, єдино-значимою обставиною для отримання такої виплати є наявність вислуги 10 років і більше.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу згідно статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за вислугу 17 років календарного обчислення в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки він звільнився зі служби за власним бажанням, а виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсоткового місячного грошового забезпечення передбачена у разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, або за станом здоров'я.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо можливості задоволення позову, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини стосовно виплати одноразової грошової допомоги працівнику міліції при звільненні зі служби регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII), а також Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1998 року № 393 « Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішній справ та членам їхніх сімей».

Закон, що визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII).

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 03 серпня 1988 року до 18 листопада 2003 року ОСОБА_1 проходив службу органах МВС України у Волинській області, у 2003 році був звільнений зі служби за п. 64 «е» ( через порушення дисципліни), одноразової грошової допомоги не отримував.

Так, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (на момент звільнення у 2003 році), а саме ст. 9 передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» № 393 від 17.07.1992 року(в редакції, яка була чинною на час звільнення позивача у 2003 році), зазначається, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим з військової служби або з органів внутрішніх справ через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної військової служби, служби в органах внутрішніх справ для визначення розміру зазначеної грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1 цієї постанови.

Військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим з військової служби за службовою невідповідністю, у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується.

Відтак, позивач набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, однак така допомога у 2003 році не виплачувалась у зв'язку із його звільнення за порушення дисципліни.

30 жовтня 2014 року ОСОБА_1 був знову прийнятий на службу в ОВС України та проходив службу до 29 травня 2015 року.

Наказом УМВС України у Волинській області від 29 травня 2015 року ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було звільнено у запас за пунктом «ж» статті 63 (за власним бажанням).

Вислуга років на день звільнення становила в календарному обчисленні 17 років 10 місяців 11 днів, а останнього прийому на службу в органи внутрішніх справ - 06 місяців 29 днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, яка була чинною на час звільнення позивача у 2015 році) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби..

Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» № 393 від 17.07.1992 року(в редакції, яка була чинною на час звільнення позивача у 2015 році) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям і особам рядового і начальницького складу:

які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв'язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується;

які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Відтак, судом першої інстанції не враховано, що при звільненні у 2003 році ОСОБА_1 набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, однак таку не було виплачено у зв'язку із його звільнення за порушення дисципліни, при повторному звільненні зі служби у 2015 році, ОСОБА_1 не відпрацював календарного року, що передбачено Законом та Постановою КМУ, а відтак відповідач правомірно не здійснив нарахування та виплату одноразової допомоги.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи наведені обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним, а тому не підлягає до задоволення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.01.2017 року у справі № 803/1920/16 - скасувати та прийняти нову постанову якою в задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про зобов'язання нарахування та виплати одноразової грошової допомоги - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль
Повний текст судового рішення

складено 26.12.2017 року