Справа № 824/709/17-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2017-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/709/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2 про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії.

Враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2 щодо визнання нікчемним правочину по перерахуванню коштів 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на його поточний рахунок №401 в ПАТ "Банк Михайлівський" у сумі 51338,70 грн;

- зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський", який має право на відшкодування коштів у сумі 51338,70 грн за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які обліковуються на рахунку №401 відкритому ним в ПАТ "Банк Михайлівський".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 квітня 2016 року між позивачем та ПАТ "Банк Михайлівський" укладено договір №980-089-000000305 банківського рахунку "Поточний рахунок"Ощадний", згідно з яким банк у Чернівецькому відділенні №2 відкрив на його ім'я поточний рахунок №4401. В той же день між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" укладено договір №980-089-000221027 "Суперкапітал" з виплатою процентів в кінці строку. На виконання даного договору банком 13 квітня 2016 року зараховано внесену ним на поточний рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" кошти в сумі 50000, 00 грн. Зараховані на вказаний рахунок кошти в сумі 50000,00 грн та проценти у сумі 1338,70 грн даним товариством повернуто 19 травня 2016 року на рахунок позивача №4401 відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський".

Вказував, що правочин по перерахуванню коштів 19 травня 2016 року з рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" на його поточний рахунок №401 в ПАТ "Банк Михайлівський" уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2 визнано нікчемним, а тому відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України, частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" він не включений до переліку вкладників.

Позивач із даним рішенням не погоджується, оскільки вважає, що забезпечуючи перевірку переказу вказаних вище коштів відповідач перевищив свої повноваження визначені пунктом 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вказував, що ПАТ "Банк Михайлівський" виконуючи розпорядження ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на переказ коштів на його користь не набув прав на ці кошти, які переказувались, а був лише виконувачем своїх зобов'язань перед клієнтами за договорами банківського рахунку.

Зазначав, що оскільки ПАТ "Банк Михайлівський" не є стороною даного договору, а лише виконувачем своїх обов'язків в Уповноваженої особи відсутні підстави для перевірки та визнання нікчемним транзакцій (операцій) щодо переказу цих коштів.

У зв'язку із цим, вважає дії відповідача щодо визнання нікчемним правочину по перерахуванню коштів протиправними.

Разом із цим вказував, що висновок відповідача про нікчемність переказу вищезазначених коштів та, як наслідок, не включення його до Переліку вкладників не є однією із підстав, передбачених частиною четвертою статі 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" для не відшкодування йому Фондом гарантованої суми вкладу, що позбавило його права на отримання коштів по договору банківського рахунку.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував, повідомивши про свою позицію в наданих суду у письмовій формі запереченнях.

Зокрема, відповідач вказував, що дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання правочину про переказ коштів (транзакцій) нікчемним є правомірними, оскільки відповідають нормам статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, посилаючись на Закон України "Про банки та банківську діяльність" та пункт 15 Перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зазначав, що кошти, що вносились/отримувались за договором №980-089-000221027 від 13 квітня 2016 року, укладеним між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" без участі банку як повіреного не є вкладом, оскільки передумовою включення фізичної особи, яку прирівнено до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу до загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку є наявність укладеного договору з небанківською фінансовою установою через банк, що виступив повіреним за відповідним договором.

Вважає, що рішення про визнання правочину нікчемним прийнято з урахуванням всіх обставин, що мали значення для прийняття такого рішення, тобто обґрунтовано.

Вказував, що кошти отримувались позивачем на підставі договорів позики, що не є вкладом або коштами, прирівниними до вкладу у розумінні чинного законодавства, а також те, що кошти, які обліковуються на рахунку позивача відображені на такому рахунку внаслідок вчинення нікчемного правочину, тому в уповноваженої особи відсутні підстави для включення позивача до переліку рахунків вкладників.

Зазначав, що результатом виявлення нікчемних правочинів і відповідно не включення осіб, за участю яких вони вчинялися до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування є недопущення необґрунтованого збільшення розміру кредиторських вимог у відповідності до статті 29 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і відповідно захист прав кредиторів всіх черг та недопущення порушення правил черговості задоволення вимог кредиторів згідно зі статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що свідчить про прийняття рішення пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких спрямоване це рішення.

Щодо стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань вказував, що Фонд гарантування вкладів та уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2 не отримують бюджетні асигнування.

Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року залучено до участі у розгляді даної справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Від указаної особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що перелік рахунків вкладників, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, який складається Упоноваженою особою та Загальний реєстр, який затверджується Фондом гарантування, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається Уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Перелік, який складається Уповноваженою особою по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом гарантування.

У зв'язку із тим, що позивача не було включено Уповноваженою особою до Переліку вкладників , Фонд гарантування не мав правових підстав здійснювати відповідні процедури.

Відтак, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім цього, вказував, що Фонд гарантування вкладів та уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2Ю не отримують бюджетні асигнування, оскільки не обслуговуються в органах Державної казначейської служби України.

В поданих до суду письмових поясненнях Фонд гарантування вкладів фізичних осіб також просив суд розглянути справу без участі свого представника.

Розгляд справи було призначено судом на 20 грудня 2017 року.

Водночас від представника позивача 20 грудня 2017 року подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Третя особа, не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, просила справу розглядати без її участі.

У звязку з цим, суд вважає за необхідне зазначити таке.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Пунктом 10 частини першої розділу VII Перехідних положень указаного визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки провадження у даній справі було відкрито до набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, то вказана справа повинна розглядатись за правилами, що діють після набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Так, відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" (далі - Банк) та ОСОБА_1 укладено договір банківського рахунку "Поточний рахунок"Ощадний" №980-089-000000305.

Відповідно до пункту 1 даного договору Банк по ініціативі Клієнта відкриває клієнту на його ім'я поточний рахунок №4401 в гривні для зберігання грошей клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень Клієнта, а Клієнт зобов'язується оплачувати послуги Банку.

13 квітня 2016 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" укладено договір "Суперкапітал" №980-089-000221027.

Згідно статті 1 даного договору сторона 1 передає стороні 2 у власність грошові кошти в розмірі, в порядку та на строк, передбачені цим Договором, а сторона 2 зобов'язується повернути кошти стороні 1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах встановлених цим договором.

Пунктом 8.3 договору визначено, що даний договір є договором позики та регулює відносини сторін, що пов'язані з наданням позики Стороною -1 Стороні 2 у сумі, на строк та у порядку передбаченому цим Договором, в зв'язку із чим взаємовідносини Сторін за цим договором регулюються статтями 1046-1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики.

На виконання даного договору банком 13 квітня 2016 року зараховано внесену позивачем на поточний рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" кошти в сумі 50000, 00 грн, що підтверджується квитанцією №QS455101 від 13 квітня 2016 року.

Зараховані на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" кошти в сумі 50000,00 грн та проценти у сумі 1338,70 грн повернуто 19 травня 2016 року даним товариством на рахунок позивача №4401 відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський", що вбачається із виписки по особовому рахунку №4401 за період з 13 квітня 2016 року по 26 червня 2017 року.

В подальшому, на підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року за №14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно даного рішення розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року по 22 червня 2016 року включно.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" призначено ОСОБА_3.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" №27/1 від 24 травня 2016 року створено комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Актом №2 про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 01 червня 2016 року визначено, що головою комісії та її членами здійснено перевірку правочинів (у тому числі договорів), укладених Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку (з 23 травня 2016 року) та надано правову оцінку на предмет виявлення договорів (правочинів), які відповідають критеріям, передбаченим частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Зазначено, що в ході перевірки виявлено, що Банком 19 травня 2016 року виконано платіжні документи товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" з перерахування коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 грн, при цьому фінансових можливостей товариства, зокрема залишку коштів, було недостатньо для проведення вищезазначених правочинів.

Комісією встановлено, що за ознаками нікчемності та обставин, наведеними в додатку до Акту, зазначені правочини (транзакції) підпадають під критерії, передбачені частиною третьою статті 38 Закону: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;- здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку з порушенням норм законодавства; банк уклав правочини (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

У зв'язку із виявленими фактами, комісією надано пропозицію уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" тимчасово обмежити здійснення ПАТ "Банк Михайлівський" на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат 12160 фізичним особам, згідно переліку, що є додатком до Акту, за їх рахунками коштів.

Згідно додатку до Акту №2 комісією встановлено, що правочини укладені 19 травня 2016 року є нікчемними.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" №42/2 від 01 червня 2016 року затверджено результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними викладені в Акті №2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 грн у відповідності до положень пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом із цим, на виконання вимог частини першої статті 216 Цивільного кодексу України застосовано наслідки нікчемності правочинів (транзакцій) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 грн.

13 червня 2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року включно.

Разом із цим, даним рішенням продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_3 з 23 червня 2016 року по 22 липня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" з 13 липня 2016 року та делегування повноважень ліквідатора банку".

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" №2 від 13 липня 2016 року продовжено проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними протягом процедури на строк 6 місяців з дня початку ліквідаційної процедури ПАТ "Банк Михайлівський".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01 вересня 2016 року змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський", згідно з яким всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" делеговано ОСОБА_2 з 05 вересня 2016 року.

23 червня 2017 року та 09 серпня 2017 року позивач звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2 із заявами, якими просив повідомити його чи включений він до Переліку вкладників по договору банківського рахунку "Поточний рахунок"Ощадний" №980-089-000000305 від 13 квітня 2016 року, поточний рахунок №4401.

Листом №3Г1(К)122392 від 19 серпня 2017 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2 повідомлено, що в ході проведеної перевірки була встановлена нікчемність правочину (транзакції) з перерахування коштів на поточний рахунок №4401.

Разом із цим, повідомлено, що відповідно до статей 215, 216 Цивільного кодексу України та пунктів 7-9, частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позивач не включений до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач вважаючи протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2 щодо визнання нікчемним правочину по перерахуванню коштів 19 травня 2016 року на його поточний рахунок та не надання інформації Фонду гарантування вкладів про нього як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський", який має право на відшкодування коштів у сумі 513380,70 грн за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі Закон №4452-VI).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Згідно частини першої та частини другої статті 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Частиною першою статті 4 Закону №4452-VI визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Частиною першою статті 11 Закону №4452-VI передбачено, що управління поточною діяльністю Фонду здійснює виконавча дирекція Фонду.

Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначені, зокрема у пункті 2 та пункті 4 частини третьої статті 12 Закону №4452-VI, відповідно яких виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідного до частини першої статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Згідно частини першої статті 26 Закону №4452-VI фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною другою статті 26 Закону №4452-VI передбачено, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Підпунктом 17 частиною першою статті 2 Закону №4452-VI визначено, що уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно частин першої-третьої, пятої, шостої статті 27 Закону №4452-VI (в редакції на час початку процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський") уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Таким чином, після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку вкладники набувають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200000,00 грн, за винятком вичерпного переліку підстав, а уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку наділена повноваженнями на формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Частиною другою статті 38 Закону №4452-VI (в редакції на час прийняття відповідачем рішення про нікчемність правочину) встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з частиною третьою статті 38 Закону №4452-VI (в редакції на час прийняття відповідачем рішення про нікчемність правочину) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призве

В силу вимог статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Судом встановлено, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2 визнано нікчемним правочин (транзакції) з перерахування коштів на поточний рахунок №4401 ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський" на підставі пунктів 7 - 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI та статей 215 та 216 Цивільного кодексу України.

Так, згідно частини першої статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до пунктів 1.24 та 1.30 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" ініціювало переказ коштів на повернення позики та процентів за ними позивачу, відповідно до договору "Суперкапітал" №980-089-000221027 укладеного 13 квітня 2016 року між ними.

За договором позики сторонами виступали позивач як позикодавець та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" як позичальник.

Банк виконуючи розрахунковий документ ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на переказ коштів на користь позивача, не набував права на суму коштів, що переказувалась, а відтак не був стороною переказу, а лише виконував свої зобов'язання за договором банківського рахунку перед клієнтом.

Крім цього, повернення ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" коштів на поточний рахунок позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" було здійснено 19 травня 2016 року, а тому зазначені кошти на момент прийняття рішення про ліквідацію банку перебували на поточних рахунках позивача у ПАТ "Банк Михайлівський".

Окрім того, відповідач стверджуючи про нікчемність укладеного з позивачем правочину, посилався на підстави, визначені пунктами 7 - 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI.

Суд зазначає, що Уповноважена особа Фонду, дійсно, наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими закон пов'язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників.

Водночас, відповідачем не доведено наявності підстав, передбачених пунктами 7 - 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, для визнання нікчемним правочину по перерахуванню коштів 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на поточний рахунок №401 в ПАТ "Банк Михайлівський" позивача у сумі 51338,70 грн.

Відповідач, на підтвердження ознак нікчемності операцій (транзакцій) з переказу коштів 19 травня 2016 року товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" на рахунки позивача відкриті у ПАТ "Банк Михайлівський" посилався на договори відступлення права вимоги №1805 від 18 травня 2016 року та №1 від 19 травня 2016 року, які у відповідності до положень підпунктів 2,7,8,9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнані нікчемними.

У зв'язку із цим, відповідач стверджував, що кошти, які були перераховані товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" на рахунок позивача відкритий в ПАТ "Банк Михайлівський" не можуть бути відшкодовані, оскільки вони зараховані внаслідок нікчемних правочинів.

Щодо вказаних доводів відповідача суд зазначає наступне.

Згідно договору відступлення права вимоги №1805 від 18 травня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" (первісний кредитор) зобов'язується відступати ПАТ "Банк Михайлівський" (Новому кредитору) права вимоги, належні первісному кредитору, за кредитними договорами (із забезпеченням) з усіма додатковими угодами до них, укладеними з фізичними особами права вимоги за якими належать Первісному кредитору.

Як вбачається із вказаного договору, останній стосується відступлення права вимоги за кредитними договорами, у той час коли у межах спірних правовідносин між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" укладено договір, який предметно відноситься до договору позики, де кредитором виступає позивач, а не товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр".

Відтак, факт укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" договору відступлення права вимоги від 18 травня 2016 року №1805 не міг жодним чином вплинути на нікчемність оскаржуваних операцій.

Відповідно до договору відступлення права вимоги №1 від 19 травня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" (первісний кредитор) зобов'язується відступати ПАТ "Банк Михайлівський" (Новому кредитору) права вимоги, належні первісному кредитору, за договорами купівлі-продажу цінних паперів з усіма додатковими угодами до них, які укладені між первісним кредитором та юридичними особами.

Тобто, вказаний договір стосується відступлення права вимоги за договорами купівлі-продажу цінних паперів з усіма додатковими угодами до них, які укладені товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" та юридичними особами, у той час коли у межах спірних правовідносин між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" укладено договір, який предметно відноситься до договору позики, де кредитором виступає позивач, а не товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр".

Відтак, факт укладення вказаного вище договору між товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" та ПАТ "Банк Михайлівський" не могло жодним чином вплинути на нікчемність операцій між позивачем та Банком.

Посилання відповідача на постанову Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року №917/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" із внесеними постановою від 27 квітня 2016 №295/БТ змінами, якою встановлено обмеження в частині здійснення кредитних операцій з юридичними особами як на підставу нікчемності правочину є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідно до статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, а тому позивач не міг знати про встановлені для Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» обмеження. Протилежного відповідачем не доведено.

Таким чином, постанова Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року №917/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27 квітня 2016 року №295/БТ змінами стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів.

Також, слід зазначити, що пунктом 3 постанови Правління Національного банку України від 27 квітня 2016 року №295/БТ передбачено погодження графіку погашення небанківськими установами (зокрема ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр») коштів, залучених від фізичних осіб.

Отже, фактично операції з переказу коштів на рахунок позивача, які мали місце 19 травня 2016 року, здійснені на виконання постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27 квітня 2016 року №295/БТ змінами, а не на їх порушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач дійшов помилкового висновку про визнання нікчемним правочину по перерахуванню коштів 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на його поточний рахунок №401 в ПАТ "Банк Михайлівський" у сумі 51338,70 грн й протиправно застосував наслідки його нікчемності, не включивши позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду.

Отже, відповідачем неправомірно було визнано правочин по перерахуванню коштів 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на поточний рахунок позивача №401 в ПАТ "Банк Михайлівський" у сумі 51338,70 грн, а тому такі дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" є протиправними.

На цій підставі, суд приходить до висновку, що позивач, як вкладник, є тією особою, яка набув право на гарантоване відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Одна протиправно не був включений до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для визнання нікчемним правочину по перерахуванню коштів по перерахуванню коштів 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на його поточний рахунок №401 в ПАТ "Банк Михайлівський".

В ході судового розгляду справи відповідач як субєкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваних дій, натомість доводи позивача про їх протиправність є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

При цьому, задовольняючи позов в зобовязальній частині, суд враховує таке.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року № 14, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

У зв'язку із наведеним, суд вважає, що оскільки положеннями вказаних норм не передбачено права для уповноваженої особи після складання переліку вкладників для його зміни шляхом включення певних осіб чи повторного складання, тому з метою повного захисту прав позивача, який має право на відшкодування гарантованої суми, необхідно зобов'язати уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1Л як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський", який має право на відшкодування коштів у сумі 51338,70 грн за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які обліковуються на рахунку №401 відкритому ним в ПАТ "Банк Михайлівський".

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції №96 від 26 вересня 2017 року за звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду є працівником Фонду.

Згідно пункту 9 частини першої статті 19 Закону №4452-VІ джерелами формування коштів Фонду є кошти з Державного бюджету України (у тому числі облігації внутрішньої державної позики).

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а відповідачем у даній справі є посадова особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то судові витрати, понесені позивачем як судовий збір у розмірі 640,00 грн, необхідно присудити саме за рахунок указаного Фонду.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2 щодо визнання нікчемним правочину по перерахуванню коштів 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на поточний рахунок ОСОБА_1 №401 в ПАТ "Банк Михайлівський" у сумі 51338,70 грн.

Зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_2 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський", який має право на відшкодування коштів у сумі 51338,70 грн за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які обліковуються на рахунку №401, відкритому ним в ПАТ "Банк Михайлівський".

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (58021, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана або до Чернівецького окружного адміністративного суду або безпосередньо до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2017 року.

Суддя О.П. Лелюк