Справа № 804/5480/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 р. Справа № 804/5480/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ОСОБА_5 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.04.2017р. №592508-09.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем з порушенням норм законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки не містить посилання на розрахунок податкового зобов'язання. Крім того, позивач не згоден з сумою податкових зобов'язань, оскільки вважає, що вона завищена, а без розрахунку податкового зобов'язання неможливо переконатися, що дії відповідача щодо нарахування земельного податку є правомірними. Не отримавши розрахунку податкових зобов'язань, позивач не має інформації, виходячи з якої здійснювався розрахунок податкового зобов'язання (база оподаткування (нормативна грошова оцінка), період нарахування, ставка податку, та інше).
Представник позивача у судових засіданнях підтримав предявлений позов та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив його повністю задовольнити.
Відповідач адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування поданих заперечень відповідач зазначав, що під час формування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення останній діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку із чим вищевказане рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.
У судовому засіданні представник відповідача також заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у вказаних письмових запереченнях.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з п.3.1 вищезазначеного договору строк дії 3 роки.
Пунктом 3.2 договору встановлено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне прав на поновлення договору.
Відповідно до п.12 вказаного договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Пунктами 5 та 7 того ж договору встановлено, що передача та повернення земельної ділянки здійснюється актом приймання-передачі.
Позивач, вважаючи означене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування.
Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Відповідно до вимог пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, позивач як платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено податковий обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
За змістом приписів п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Згідно з п.270.1 ст.270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
При цьому п.285.1, п.285.2 ст.285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Відповідно до п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Згідно з п.287.5 ст.287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Так, на підставі приписів п.287.5 ст.287 та ст.288 Податкового кодексу України відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.04.2017р. №592508-09.
Відповідно до ст.286 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідно до пп.271.1.1 та пп.271.1.2 п.271.1 ст.271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Відповідно до п.272. ст.272 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Пунктом 289.1 ст.289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру земельного податку.
Відповідно до ст. 20 цього ж Закону за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Відповідно до абз.2 п.286.1 ст. 286 Податкового кодексу України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Податкового кодексу України базою оподаткування визначаються конкретні вартісні фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобовязання.
Таким чином, з огляду на викладені вище норми законодавства, суд зазначає, що документом, що підтверджує базу оподаткування при нарахуванні земельного податку та відповідає вимогам ст. 23 ПК України є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Так, в запереченнях на адміністративний позов відповідач зазначав, що останнім при розрахунку спірного рішення використано нормативну грошову оцінку землі у сумі 3417,89грн., проте на вимогу суду жодних пояснень відносно розміру грошової оцінки контролюючим органом надано не було.
Також відповідач зазначав, що ним при розрахунку спірного рішення взято коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у розмірі 1,06.
Водночас, з вищевказаного листа слідує, що коефіцієнт 1,06 становить для земель несільськогосподарського призначення за 2016 рік, в той час як спірним рішенням нараховано грошові зобовязання за 2017 рік.
При цьому якщо відповідач при розрахунку грошових зобовязань з земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік використовував дані за 2016 рік, не зрозуміло чому останнім не було враховано заяву позивача від 15.08.2017р., в якій ОСОБА_6 посилалася на лист Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області відповідно до якого нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки, яка розташована за адресою: вул. Мандриківська 47, у разі використання для земель технічної інфраструктури в 2016 році складає 986,31грн., а не 3417,89грн., як встановлено відповідачем.
Отже, суд погоджується з твердженнями позивача, що визначення земельного податку з фізичних осіб, без застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки та без отримання витягу з технічної документації про таку нормативну грошову оцінку не відповідає законодавчо встановленому порядку визначення розміру земельного податку, а також приписам ст. 23 ПК України.
При цьому сума земельного податку, що має бути сплачена позивачем, складає зміст майнового права, на захист якого подано даний позов, тобто без перевірки правильності обчислення такої суми не можна стверджувати про правомірність спірного податкового повідомлення-рішення.
Згідно з п .п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та норми законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, та оцінивши докази надані сторонами у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем, не відповідають вимогам п. п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки винесене контролюючим органом на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, передбачений законодавством та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з огляду на що, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що на підставі ч.1 ст.94 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 865,17грн., понесені позивачем, підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 12.04.2017 року за №592508-09 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 865,17 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2017 року

Суддя ОСОБА_1